ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2495/25 

Господарський суд Київської області у складі судді Мальованої Л.Я. за участю секретаря судового засідання Ройляну В.К. розглянувши справу 

За позовом Приватного підприємства "Полтава-Паритет", м. Полтава
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Енерджі", Київська обл., Бучанський р-н., смт. Коцюбинське
про стягнення 493 939 грн. 28 коп.

Представники сторін:
позивача – Александрова Д.С.;
відповідача – Жнець М.О.

Обставини справи:

Приватне підприємство "Полтава-Паритет" звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астарта-Енерджі" про стягнення заборгованості у розмірі 493 939,28 грн., з яких: 294 000,00 грн. основного боргу, 11 779,28 грн. пені, 70 560,00 грн. штрафу та 117 600,00 грн. збитків.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки товару № 15/07/2024 від 15.07.2024 в частині строків, не повернув авансовий платіж за частину непоставленого товару та не виконав свій обов`язок щодо складання та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну.
10.11.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому з позовним вимогами не погоджується та вважає позов необґрунтованим. 
В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що обладнання виготовлено, доставлено та змонтовано на об`єкті позивача. Переписка (Viber, Telegram, Gmail) свідчить, що представники позивача після отримання обладнання просили лише надати супровідні документи (паспорти, сертифікати тощо). Це підтверджує, що товар отримано, а предмет спору стосується лише документів, а не поставки. Відповідач надавав супровідні документи та кожного разу надсилав видаткову накладну з проханням підписати й повернути. Позивач цього не зробив, однак жодних заперечень не висловлював, що підтверджує належне виконання поставки. Відсутність підписаної накладної пояснюється бездіяльністю позивача, а не відсутністю поставки. Протягом строку дії договору (до 31.12.2024 р.) жодних претензій або актів розбіжностей не надходило. Це означає, що сторони вважали договір виконаним, а зобов`язання — припиненими.
Відповідач звертає увагу суду на те, що договір не передбачав обов`язку для нього забезпечувати розблокування ПДВ накладної та вважає, що позивач як суб`єкт господарювання міг самостійно відстежити її стан та звернутись до ДПС у межах строку дії договору. 
Відповідно до позиції Верховного Суду (постанова КГС ВС від 23.04.2020 р. у справі № 910/12203/19), сам факт блокування податкової накладної не є доказом непоставки товару і не створює боргового зобов`язання.
11.11.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що до відзиву не надано жодних документів, які підтверджують той факт, що відповідачем було передано позивачу - високовольтний АЕ6 30 у кількості 2 штуки, тим більше, що таке обладнання було змонтовано на об`єкті позивача. Додані до позовної заяви документи свідчать, що відповідач передав позивачу високовольтний АЕ6 30 kWh у кількості 1 штуки.
Щодо переписки сторін у месенджарах, позивач наголошує на тому, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із урахуванням усіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.
У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначає, що він неодноразово направляв видаткові накладні на підпис, однак позивач їх не повернув. В свою чергу, відповідач не зазначає куди, за якою адресою та яким чином ним було направлено видаткові накладні позивачу, а також не надає жодних доказів того, що було здійснено направлення видаткових накладних позивачу. 
Як вже зазначав позивач, відповідач здійснив часткову поставку товару, що підтверджується видатковою накладною № 85 від 24 вересня 2024 року, яка надійшла від відповідача в програму M.E.Doc. з накладенням електронного цифрового підпису – Жнець Михайла Олександровича. Дана видаткова накладна також була підписана директором ПП «Полтава Паритет» - Борщ Юлією Миколаївною. Таким чином, позивач вважає, що відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами той факт, що він направляв йому видаткову накладну на підпис.
За результатом проведеної оплати позивачем, відповідач 18 серпня 2025 року склав та направив на реєстрацію до ЄРПН податкову накладну № 6 від 22.07.2024 на суму 705 600,00 грн., реєстрація якої була зупинена на підставі п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України, відповідно до квитанції № 9239398093 від 18.08.2024. Причиною зупинення реєстрації стало те, що обсяг постачання товару/послуги 1005, перевищує величину залишку, визначеного як різниця обсягу придбання такого товару/послуги та обсягу його постачання, що відповідає п.1 Критеріїв ризиковості здійснення операцій (додаток 3 Порядку). Запропоновано відповідачу надати пояснення та копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відсутність реєстрації податкової накладної в ЄРПН, внаслідок чого один контрагент був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатися правом на зменшення податкового зобов`язання, власне і є протиправною поведінкою іншого контрагента.
Оскільки саме від продавця, який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (продавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій. 
Законодавство надає саме відповідачу право подавати до податкового органу письмові пояснення та копії документів для підтвердження інформації, зазначеної у зареєстрованих податкових накладних. Після отримання таких пояснень та документів податковий орган упродовж 5 днів або реєструє такі податкові накладні, або відмовляє у їх реєстрації. Незважаючи на це, відповідач протягом тривалого періоду не подав до податкового органу ані письмових пояснень, ані документів для підтвердження інформації, зазначеної у податкових накладних. Доказів вчинення відповідачем будь-яких дій для зміни статусу податкових накладних, реєстрація яких зупинена податковим органом суду не представлено. 
Таким чином, протиправна поведінка зі сторони відповідача полягає у недотриманні ним вимог податкового законодавства, що призвело до зупинення реєстрації податкової накладної податковим органом, а також у бездіяльності, що полягає у не вчиненні відповідачем жодних дій щодо подання документів та/або пояснень податковому органу, не оскарженні в адміністративному чи судовому порядку рішення податкового органу про зупинення реєстрації податкової накладної. 
Зупинення реєстрації податкової накладної № 6 від 22.07.2024р., на суму 705 600,00 грн., та відсутність доказів в підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на належне виконання зобов`язань щодо реєстрації такої податкової накладної є достатнім доказом протиправної поведінки відповідача.
Позивач наголошує на тому, що відповідачем до суду не надано доказів в спростування вищенаведених обставин, не надано доказів щодо реєстрації податкової накладної № 6 від 22.07.2024 р. в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків в розмірі 117 600,00 грн. за нереєстрацію податкової накладної № 6 від 22.07.2024 – є абсолютно законними та аргументованими.
Ухвалою суду від 12.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
11.12.2025 представником відповідача через систему «Електронний суд» подані заперечення на відповідь на відзив в яких вважає відповідь позивача на відзив побудованою на припущеннях та суб`єктивних твердженнях, такою, що не містить жодного належного доказу неповної поставки, такою, що свідомо ігнорує листування сторін, фактичне використання обладнання та відсутність претензій у межах строку дії договору. 
У порушення ст. 74– 81 ГПК України позивач не довів факту невиконання зобов`язань відповідачем.
Договір містив умову про дію до 31.12.2024 або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Протягом строку його дії не було жодних претензій позивача, не складено жодного акта розбіжностей, позивач отримував, зберігав та використовував обладнання, позивач не повідомляв про нестачу, дефекти чи неповну поставку. 
Відповідно до ст. 526 і 599 ЦКУ – належне виконання припиняє зобов`язання. Позивач звернувся до суду після завершення дії договору, що має ознаки зловживання процесуальними правами.
Відповідач зазначає, що обладнання передано повністю - обидві високовольтні системи (2 шт. по 30 кВт) були передані одночасно, єдиним відвантаженням, оскільки їх технічно неможливо було розділити. Поставка логістично здійснювалась як один комплект, що підтверджується тим, що позивач просив документи по обох системах одночасно.
Факт отримання двох систем підтверджується листуванням між сторонами, де позивач прямо просив документи одночасно по обох системах, що виключає можливість отримання лише однієї. Позивач не надав акта приймання частини товару, акта розбіжностей, письмової претензії, доказів недопоставки. Тобто він сам не виконав свій обов`язок з фіксації нестачі згідно ст. 668– 670 ЦК України.
За клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та системи “EasyCon”.
Представник позивача підтримав в судовому засіданні заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. 
Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.
В судовому засіданні під час розгляду справи по суті оголошувалась перерва з 17.12.2025 по 28.01.2026.
28.01.2026 розгляд справи по суті було відкладено на 11.03.2026 у зв`язку з технічними проблемами.
11.03.2026 представникам сторін було оголошено вступну та резолютивну частину рішення, а також порядок його оскарження. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 

УСТАНОВИВ:

15.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Астарта-Енерджі» (постачальник) та Приватним підприємством «Полтава-Паритет» (покупець) укладено договір поставки товару № 15/07/2024, відповідно до п. 1.1. умов якого постачальник зобов`язується поставити й передати у власність визначений цим договором товар, а покупець прийняти його та своєчасно оплатити його вартість. 
Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору покупець за свій рахунок здійснює доставку товару від постачальника. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту отримання його покупцем або уповноваженої ним особою та оформлення (підписанням) сторонами видаткової накладної. 
Згідно п. 2.4. договору загальний обсяг і вартість товару, що поставляються по даному договору, складається із загальної вартості товару, поставленого протягом строку дії даного договору. 
Пунктом 3.1. договору встановлені умови оплати: покупець вносить попередню оплату за товар у розмірі 100% вартості товару, а саме: 705 600,00 грн., в тому числі ПДВ 117 600,00 грн. на розрахунковий рахунок постачальника протягом 7-х робочих днів після підписання відповідної специфікації до договору поставки. 
Вартість товару, узгоджена й затверджена сторонами у відповідному додатку (специфікації) до договору, є фіксованою й незмінною протягом усього строку його дії. Покупець сплачує, постачальник в свою чергу зобов`язується поставити покупцю товар належної якості протягом терміну, вказаному у специфікації до договору та направити супровідну документацію та видаткову накладну (п. 3.4. договору). 
Приймання товару по якості та кількості здійснюється при передачі товару постачальником покупцю, або уповноваженому їм особі. Приймання товару здійснюється відповідно до додатку (специфікації) до договору, по кількості – шляхом перерахування, по якості – згідно документів, що підтверджують якість товару або технічним вимогам виробника (п. 4.1. договору).
Даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами й діє до 31 грудня 2024 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (п. 9.4. договору). 
15.07.2024 року сторонами була підписана специфікація № 1 на товар (додаток № 1 до договору), якою погоджена поставка товару «Високовольтний АЕ6 30 kWh» у кількості 2 шт. 
Відповідно до пункту 1 специфікації покупець оплачує товар в наступному порядку: 100% попередня оплата протягом 3 (трьох) днів з дня підписання сторонами даної специфікації та отримання рахунку від постачальника. 
Пунктом 2 специфікації передбачено, що максимальний строк поставки товару: не пізніше 14 робочих днів з дня оплати рахунку. 
На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату в розмірі 705 600,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 3740 від 19.07.2024, призначення платежу: «оплата за товар (високовольтний АЕ6) зг. рах. № 59 від 17 липня 2024 р. у сумі 588 000,00 грн., ПДВ – 20 % 117 600,00 грн.». 
Однак, позивач стверджує, що на день розгляду справи відповідач виконав частково свої зобов`язання та поставив товар в кількості 1 шт. на суму 352 800,00 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 85 від 24.09.2024. 
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач заперечує проти позову в цій частині та зазначає що обладнання було поставлено в кількості 2 штуки та виконано умови договору в повному обсязі та надає в якості доказів електронну переписку в месенджері між сторонами. 
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). 
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. 
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. 
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. 
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. 
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. 
Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». 
З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказ у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).
За таких обставин, суд вражає що відповідач не довів що ним поставлено обладнання в кількості 2 штуки, а тому вважає вимоги позивача про стягнення 294 000,00 грн. правомірними та такими, що підлягають задоволенню. 
Крім суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 11 779,28 грн. пені та 70 560,00 грн. штрафу у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару за видатковою накладною № 85 від 24.09.2024 на суму 352 800,00 грн.
Відповідно до п. 7.2. договору визначено, що при порушенні строків поставки товару постачальник сплачує покупцеві неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період прострочення товару, від вартості несвоєчасно поставленого товару, за кожний день прострочення. У разі прострочення постачальником поставки товару більше ніж на 10 календарних днів, покупець має право вимагати, а постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 % від вартості не поставленого/недопоставленого товару.
Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Як вбачається із матеріалів справи, кінцевим терміном поставки згідно умов договору та специфікації є 08.08.2024 року. Як зазначалось вище, відповідачем не було доведено поставку в повному обсязі, тому позивачем правомірно нарахована пеня та штраф. 
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення 11 779,28 грн. пені та 70 560,00 грн. штрафу підлягають судом задоволенню. 
При заявлені позовної вимоги про повернення авансового платежу за непоставлений товар позивачем було вираховано суму ПДВ, оскільки відповідачем не було зареєстровано податкову накладну в ЄРПН на отриману суму попередньої оплати, у зв`язку з чим недоотримана сума податкового кредиту визначена як збитки для суб`єкта господарювання. 
Таким чином що в межах виконання умов договору поставки позивач зазнав збитків, які полягають у невжитті відповідачем заходів щодо реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних податкової накладної на загальну суму 705 600,00 грн., ПДВ – 117 600,00 грн., у зв`язку з чим позивач втратив право на включення до податкового кредиту податку на додану вартість в розмірі 117 600,00 грн. 
Позивач вважає що ним понесені збитки з вини відповідача в розмірі 117 600,00 грн. та просить суд стягнути їх з ТОВ «Астарта-Енерджі». 
Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 ПК України податковий кредит – сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. 
Пунктом 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. 
Згідно підпункту "а" пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. 
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису. 
База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (пункт 188.1 статті 188 ПК України). 
Таким чином, позивач вважає, що за результатом надходження від ПП «ПОЛТАВА-ПАРИТЕТ» на банківський рахунок ТОВ «АСТАРТА-ЕНЕРДЖІ» грошових коштів у якості попередньої оплати, що підтверджується платіжною інструкцією № 3740 від 19.07.2024, останній (відповідач) мав скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на загальну суму 705 600,00 грн., з них ПДВ – 117 600,00 грн. Однак, відповідна податкова накладна не була зареєстрована в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.
За приписами ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки в договорі поставки не було зазначено про обов`язок відповідача зареєструвати відповідну податку накладну, суд вважає позовні вимоги в розмірі 117 600,00 грн. необґрунтованими та недоведеними та відмовляє в їх задоволенні. 
Також позивач просить суд стягнути з відповідача суму витрат з надання правової допомоги в розмірі 45 000 грн. 00 коп. 
03.03.2025 року між позивачем (клієнт) та адвокатом Александровою Дар`єю Станіславівною був укладений договір про надання правової допомоги № 93, відповідно до п. 1.1. якого адвокат приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань.
Відповідно до п. 1. додаткової угоди № 4 до договору про надання правової допомоги вартість послуги щодо дослідження документів, формування правової позиції та складання позовної заяви про стягнення заборгованості по договору поставки та збитків, формування додатків до позовної заяви за 15 годин роботи складає 45 000,00 грн.
Також вартість наданої правової допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг № 4 від 01.08.2025 р., який підписаний сторонами та скріплений відповідними печатками. 
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ст. 26 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом ст. 126 ГПК України можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.
Витрати сторін, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст. 129 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.
З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає заявлену суму витрат на послуги адвоката в розмірі 45 000 грн. 00 коп. обґрунтованою та правомірною.
Враховуючи викладене суд задовольняє позовні вимоги частково, у зв`язку тим, що спір виник в результаті неправильних дій відповідача, що призвело до необхідності позивачу звертатися з позовом до суду та здійснювати додаткові витрати на сплату судового збору, суд, відповідно до свого права, передбаченого ч. 9 ст. 129 ГПК України, покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору пропорційно розміру задоволених позивних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13 73-92, 129, 207, 231, 236, 238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Енерджі» (08298, Київська область, Бучанський р-н., смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 2Г, код 45143816) на користь Приватного підприємства «Полтава-Паритет» (36008, м. Полтава, вул. Автобазівська, 7, код 30732375) 294 000 (двісті дев`яносто чотири тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 11 779 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) грн. 28 коп. пені, 70 560 (сімдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. штрафу, 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 5 927 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 27 коп. судового збору. 
3. В частині стягнення збитків в розмірі 117 600 грн. 00 коп. в позові відмовити. 

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 25.06.2026 року.

Суддя Л.Я. Мальована