18.06.2026       

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №642/4082/26
Провадження №1-кп/642/471/26

18 червня 2026
м.Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 
потерпілої – ОСОБА_4 
обвинуваченого – ОСОБА_5 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026221220000068 від 20.01.2026 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чорне Великобурлуцького району Харківської області, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, який працює енергетиком цеху на ДП Завод ім. Малишева, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

Так, ОСОБА_5 , 20.01.2026 о 06-30 год., більш точний час в ході розгляду справи не встановлено, керуючи технічно справним автомобілем «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський Шлях, зі сторони вулиці Дудінської в напрямку вулиці Золочівської в м. Харкові. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на вул. Полтавський Шлях, поблизу буд. 179-Б в м.Харкові, на якому перебував пішохід, діючи необережно, внаслідок неуважності та безпечності, не зменшив швидкість руху, керованого автомобілю та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, який в цей час рухався по пішохідному переходу, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека і допустив наїзд передньою правою частиною автомобіля «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_4 , яка була повернута правою бічною поверхнею тіла до автомобілю і перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо, по напрямку руху автомобіля «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/261-А/26 від 06.04.2026, пішохід ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді важкої тупої сукупної травми, яка включає в себе тупу закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку з епідуральним крововиливом (гематома) в правій скроневій ділянці із стисненням (компресією) прилеглої паренхіми та перифокальним набряком із наявністю підшкірного крововиливу (гематоми) в лівій лобній ділянці та верхньої повіки лівого ока; тупу травму тазу у вигляді закритого перелому обох лобкових та сідничних кісток, правої клубової кістки; тупу травму нижніх кінцівок у вигляді відкритого уламкового перелому діафізів великогомілкової та малогомілкової кісток правої гомілки на межі верхньої та середньої третини зі зміщенням, із наявністю рани по зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині, а також забитої рани по зовнішній поверхні лівої гомілки в області кісточок, що відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження.

Згідно з висновком комплексної судової експертизи № КСЕ-19/121-26/8255 від 22.04.2026, у дорожній ситуації, що склалась, водій автомобіля «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 повинен був діяти відповідно до вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. Він мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній події шляхом виконанням вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України. У діях водія автомобіля «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , вбачаються невідповідності вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_5 виразилось в тому, що він, 20.01.2026 о 06 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Полтавський Шлях, зі сторони вулиці Дудінської в напрямку вулиці Золочівської, в м. Харкові. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого на вул. Полтавський Шлях, поблизу буд. 179-Б, на якому перебував пішохід, діючи необережно, внаслідок неуважності та безпечності, не зменшив швидкість руху, керованого автомобілю та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, який в цей час рухався по пішохідному переходу, чим грубо порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, зліва направо, по напрямку руху автомобілю «KIA Cerato», р.н. НОМЕР_1 , що спричинило наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень пішоходу ОСОБА_4 .

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінального правопорушення (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) та його правову кваліфікацію не оспорює, у вчиненому щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, зазначив, що відшкодував шкоду, спричинену здоров`ю потерпілої.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, як вони встановлені в обвинувальному акті, суд, вислухавши думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тяжке тілесне ушкодження.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше не судимий, згідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3 ХМР» від 21.04.2026 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, відповідно довідки КНП ХОР «Обласна клінічна наркологічна лікарня» від 14.04.2026 на обліку та лікаря-нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, працює енергетиком автотранспортного цеху на ДП «Завод ім. Малишева», має позитивну характеристику з місця роботи, повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_4 спричинену шкоду, що підтверджується договором про відшкодування збитків від 11.03.2026, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ХРНО ОСОБА_6 за р.№344.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з абз.17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Салтівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 15.06.2026 встановлено низький ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_5 , його спосіб життя, низький ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та низький ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без ізоляції від суспільства.

На думку органу пробації, доцільно покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1,3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації.

Прокурор у судовому засіданні просив призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст.286 КК України - у вигляді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами та застосувати до обвинуваченого ст.75,76 Кримінального кодексу України з призначенням іспитового строку на 1 рік.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким необережним злочином, наявність 3 пом`якшуючих та відсутність обтяжуючої покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, відшкодування потерпілій спричиненої шкоди, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.286 КК України, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Виходячи зі змісту ст. 75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування. 
Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.
Враховуючи щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відношення до скоєного злочину та щире розкаяння, відшкодування потерпілій спричиненої шкоди, обвинувачений під час судового розгляду визнав себе винним, раніше не судимий, позицію прокурора по справі, який просив звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку, позицію потерпілої, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його свободи, так як він повністю добровільно відшкодував їй спричинену шкоду, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України, оскільки вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Суд також покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, які сприятимуть його виправленню.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід щодо обвинуваченого як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду в рамках даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання на даний час, суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/121-26/8245-ІТ від 16.04.2026 у розмірі 5348,40 грн., та за проведення комплексної судової експертизо відео-, звукозапису та автотехнічної експертизи № КСЕ-19/121-26/8255 від 22.04.2026 у розмірі 15 403,52 грн.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч.4 ст.174 КПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 29.01.2026 року по справі №642/329/26 (провадження №1-кс/642/124/26) накладено арешт на речові докази по справі. У зв`язку з тим, що провадження по даній кримінальній справі закінчується, суд вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні арешту на вищезазначене майно.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100,124, 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК Українита призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на  ОСОБА_5  наступні обовязки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з  ОСОБА_5  на користь держави витрати за проведену інженерно-транспортну експертизу №СЕ-19/121-26/8245-ІТ від 16.04.2026 у розмірі 5348,40 (п`ять тисяч триста сорок вісім грн. 40 коп.) грн.

Стягнути з  ОСОБА_5  на користь держави витрати за проведену комплексну судову експертизу відео-, звукозапису та автотехнічну експертизу № КСЕ-19/121-26/8255 від 22.04.2026 у розмірі 15 403,52 (п`ятнадцять тисяч чотириста три грн. 52 коп.) грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Холодногірського районного суду м.Харкова від 29.01.2026 року по справі №642/329/26 (провадження №1-кс/642/124/26) на автомобіль марки «Kia Cerato», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером: НОМЕР_2 , 2007 року випуску, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази по справі:

- автомобіль марки «Kia Cerato», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером: НОМЕР_2 , 2007 року випуску, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на зберіганні на території спеціального майдану зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди, 107 – після набрання вироком законної сили – повернути власнику  ОСОБА_5 .

- карта пам`яті типу СD фірми «AGI» об`ємом 32 gb» з відеозаписом, на якому зафіксовано ДТП, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №12026221220000068 від 20.01.2026, після набрання вироком законної сили – зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя           ОСОБА_7