ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/9529/25 пров. № А/857/36626/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді – Димарчук Т.М.,
суддів – Гінди О.М., Заверухи О.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року (суддя – Друзенко Н.В., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2025 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту розвідника-номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону про звільнення на підставі абзацу третього п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
зобов`язати відповідача розглянути рапорт розвідника-номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону про звільнення з військової служби на підставі абзацу третього п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у порядку, встановленому законодавством.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 02 серпня 2024 року та на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника-номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону. Вказав, що 25.04.2025 через другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобів СЕДО позивач подав рапорт на звільнення з військової служби, до якого додав усі необхідні документи, оскільки мати позивача має ІІ групу інвалідності та потребує стороннього догляду. На підтвердження відповідних обставин, а також відсутності інших осіб першого і другого ступеня спорідненості, які могли б здійснювати догляд за матір`ю позивача, ОСОБА_1 додав до рапорту про звільнення з військової служби необхідні підтверджуючі документи. На момент звернення до суду з цим позовом позивач не отримав від відповідача жодної відповіді за наслідками розгляду його рапорту про звільнення з військової служби. Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною, оскільки відповідно до абзацу третього пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець може звільнитися з військової служби, якщо має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) з інвалідністю I чи II груп.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що додатки до рапорту про звільнення з військової служби знаходяться у ІНФОРМАЦІЯ_2 і могли бути витребувані Військовою частиною НОМЕР_1 . Вказує, що Військовою частиною НОМЕР_1 вживалися заходи з метою розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 , та відмова у задоволенні рапорту відповідала вимогам п.4 розділу ІІІ Порядку №531.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 02.08.2024 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.08.2024 № 302.
З 02.08.2024 позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді розвідника-номер обслуги 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону.
25.04.2025 через ІНФОРМАЦІЯ_4 за допомогою засобів СЕДО позивач подав рапорт про звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Вказаний рапорт обґрунтований тим, що матір позивача ОСОБА_2 , має ІІ групу інвалідності, потребує постійного догляду, що підтверджуються довідкою лікарсько-консультативної комісії № 449 від 12.08,2024, витягом із Акта огляду МСЕ серії РВН №091857, а інші особи, які б могли здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , відсутні, що підтверджується Актом обстеження сімейного стану солдата ОСОБА_1 . Зокрема, позивач вказав, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_3 , від шлюбу з якою має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батько позивача, ОСОБА_5 помер. Рідний брат позивача, ОСОБА_6 , не може здійснювати догляд за матір`ю, оскільки утримує неповнолітнього сина ОСОБА_7 з тяжкими психічними розладами із невстановленою інвалідністю. Рідний брат позивача, ОСОБА_1 , також не має можливості здійснювати догляд за матір`ю, оскільки проживає окремо, у зв`язку із застосуванням стосовно нього запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 12023141210000351 від 14.08.2023. Рідна сестра позивача, ОСОБА_8 , постійно проживає за межами України, а саме - в США, повертатися в Україну наміру не має. Онуки матері позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є малолітніми особами. Також, 25.01.2024 рішенням виконавчого комітету Радивилівської міської ради Дубенського району Рівненської області позивача призначено помічником матері ОСОБА_2 , яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Крім того, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 визнано протиправним та скасовано рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 в частині відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу, а також зобов`язано надати таку відстрочку. Таким чином, позивач просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю – ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), яка є особою з інвалідністю ІІ групи, а також відсутністю інших осіб першого і другого ступеня спорідненості, які могли б здійснювати догляд за матір`ю позивача. На підтвердження обставин, викладених у рапорті, позивачем буди додані відповідні документи в кількості 39 штук.
Вказаний вище рапорт був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 в СЕДО за вхідним № 3721 від 25.04.2025.
Того ж дня, згідно з супровідним листом від 25.04.202 № 1346/2657 засобами СЕДО-М (ЗВИЧАЙНА) ІНФОРМАЦІЯ_4 скерував рапорт позивача від 24.04.2025 до відповідача для реалізації. При цьому, в супровідному листі як додаток вказано: «Рапорт військовослужбовця ОСОБА_10 » від 24.04.2025, зареєстрований 25.04.2025 № 3721 – на 1 арк.».
07.06.2025 відповідачем підготовлено лист за № 10273 на ім`я позивача, у якому повідомлено про розгляд копії рапорту позивача від 24.04.2024 про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, який надійшов засобами СЕДО, адресований командиру військової частини. Вказано, що відповідно до п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі з текстом листа - Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Вказані обставини свідчать, що поданий позивачем рапорт (копія) про звільнення з військової служби без документів, які підтверджують підстави звільнення, не є належними підтверджуючими документами для його звільнення з військової служби. Враховуючи викладене, командування військової частини НОМЕР_3 не може задовольнити рапорт позивача та звільнити його з військової служби.
Докази направлення та вручення позивачу листа відповідача від 07.06.2025 № 10273 в матеріалах судової справи відсутні.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо розгляду його рапорту про звільнення з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не здійснив розгляд рапорта позивача від 24.04.2025 у встановленому законом порядку, чим порушив гарантоване йому право бути звільненим з військової служби.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
На момент виникнення спірних правовідносин Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) діяв у редакції від 17.01.2025.
Цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини перша-друга статті 1 Закону № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Так, відповідно до абзацу підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до частини 7 статті 26 Закону № 2232-XII, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
За змістом абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Згідно з пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Згідно з абзацом 2 підпункту 2 пункту 225 Положення № 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється:
під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":
у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац третій пункту 241 Положення № 1153/2008).
Відповідно до абзацу 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:
копія аркуша бесіди;
копія рапорту військовослужбовця;
документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин;
копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах, визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 за №548-XIV (далі – Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Так, за нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо)
Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).
Відповідно до підпункту 2.1.6 пункту 2.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (далі – Інструкція №40), рапорт (заява) – це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 за №531 затверджено "Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України" (надалі по тексту також – Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі – Міноборони), Збройних Силах України (далі – Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктами 2-4 розділу І Порядку №531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
Військовослужбовці звертаються до органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове розслідування, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, із пропозиціями, заявами та скаргами, які не є рапортами, у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, Законом України "Про звернення громадян" та іншими нормативно-правовими актами Міноборони.
Розділом ІІ зазначеного Порядку визначено форми рапортів, зокрема пунктом 2 встановлено, що рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №531, у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.
Так, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (пункт 2 розділу ІІІ Порядку №531).
В той же час, відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку №531, непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Як слідує з пунктів 4, 5 розділу ІІІ Порядку №531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Окрім того, згідно пункту 6 розділу ІІІ Порядку №531, усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №531 встановлено наступний перелік заборон:
1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту;
2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо;
3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку;
4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
За змістом пункту 8 розділу ІІІ Порядку №531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Стосовно строків розгляду паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) пунктом 9 розділу ІІІ Порядку №531 встановлено, що такий здійснюється:
1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;
2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Виходячи з наведеного вище правового регулювання, подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, і так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Отже, прийняття рішення стосовно порушеного в рапорті питання чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту можлива лише у разі остаточного надходження рапорту військовослужбовця до безпосереднього або прямого командира (начальника) військовослужбовця, уповноваженого приймати таке рішення.
Спірним в даній справі є питання щодо вирішення по суті рапорту позивача від 24.04.2025 щодо звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
Доводи апелянта зводяться до того, що отриманий ним засобами СЕДО рапорт позивача від 24.04.2025 не містив додатків – документів, що підтверджують підстави звільнення з військової служби.
Згідно з наявною у справі копією листа ІНФОРМАЦІЯ_9 від 25.04.202 № 1346/2657 та відміткою відповідача на ньому стверджується надсилання відповідачу засобами СЕДО-М (ЗВИЧАЙНА) рапорту позивача від 24.04.2025 на 3 аркушах.
Разом з тим, наявні у справі копії рапорту позивача від 24.04.2025 (надані, як стороною позивача, так і стороною відповідача), містять відмітку про його реєстрацію в СЕДО ІНФОРМАЦІЯ_1 25.04.2025 за вхідним № 3721 на третьому аркуші, на якому зазначений перелік документів, що додаються до рапорта.
Як вірно вказує суд першої інстанції, будь-яких відміток посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_9 про відсутність додатків (всіх чи частини) рапорт позивача від 24.04.2025 не містить.
Разом з тим, нескерування ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідача одночасно з рапортом позивача додатків до нього свідчить про неналежну організацію діловодства останнім та не може ставитися у вину позивачу.
В контексті вказаного вище, слід зазначити, що пунктом 7 розділу ІІІ Порядку № 531 встановлено заборону відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо.
Доказів на підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості витребувати у ІНФОРМАЦІЯ_9 додатки до рапорту позивача від 24.04.2025 матеріали судової справи не містять.

Колегія суддів наголошує, що згідно пунктом 3.7.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженою Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31.01.2024 № 40 (далі – Інструкція №40):
У разі виявлення відсутності додатків, зазначених у документі, або окремих аркушів, а також помилок в оформленні документа, що унеможливлює його виконання (відсутність підпису, відбитка печатки, грифа затвердження тощо), документ не реєструється і відправникові надсилається письмовий запит або йому повідомляється про це телефоном. При цьому на документі робиться відповідна відмітка із зазначенням дати запиту (розмови телефоном), посади та прізвища особи, якій зроблено запит, підпису, імені та прізвища особи, яка здійснила запит.
Також, згідно з пунктом 3.9.1 Інструкції № 40, реєстрація документів в електронній та паперовій формах (далі - документи) усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕДО із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у РМК необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

За логікою вказаного вище, у разі надходження рапорту, який не містив зазначених у ньому додатків, такий не мав бути зареєстрований, натомість мав бути надісланий запит або повідомлено телефоном.
З огляду на те, що рапорт згідно з матеріалами справи був зареєстрований, слід дійти висновку, що такий містив усі зазначені додатки.
Доводи апелянта в спірному випадку зводяться до того, що позивачем не було надано додатків до рапорта, однак з урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає такі безпідставними.
Апеляційний суд резюмує, що відповідач не здійснив розгляд рапорта позивача від 24.04.2025 у встановленому законом порядку, чим порушив його право бути звільненим з військової служби.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а судове рішення — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують судове рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі №460/9529/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Т. М. Димарчук 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	О. Б. Заверуха