ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/27380/25
провадження № 3/753/573/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2026 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Скуба А.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
У С Т А Н О В И В:

13 грудня 2025 року о 09 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Nissan Juke" д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Ревуцького, 40 у м. Києві з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: не природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, тіла, зінниці очей занадто звужені та погано реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп"яніння у встановленому законом порядку водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, свої інтереси доручив захищати адвокату Задорожній В.О.
Представником ОСОБА_2 подано до суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, яке мотивовано наступним.
Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для зупинки транспортних засобів. Частиною 3 цієї статті встановлено обов`язок поліцейського повідомити водія про конкретну причину зупинки з детальним зазначенням підстав.
Разом з тим, із відеозапису «539510», долученого стороною обвинувачення як доказ вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вбачається, що працівник поліції не виконав зазначених вимог закону, а саме: не представився, не повідомив про здійснення відеофіксації, не назвав конкретної законної підстави для зупинки транспортного засобу. На запитання водія щодо причини зупинки поліцейський послався на «мобільний блокпост» та постанову Кабінету Міністрів України. Водночас термін «мобільний блокпост» не визначений жодним нормативно-правовим актом, що свідчить про відсутність належного правового обґрунтування такої підстави для зупинки транспортного засобу.
Таким чином, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була здійснена з порушенням вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», що є істотним порушенням прав особи.

З урахуванням викладеного, усі докази, отримані внаслідок незаконної зупинки, є недопустимими відповідно до принципу недопустимості доказів, отриманих із порушенням закону (доктрина «плодів отруйного дерева»), яка застосовується у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України», «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».
Оскільки законні підстави для зупинки транспортного засобу були відсутні, вимога працівника поліції щодо проходження огляду на стан сп`яніння є незаконною та такою, що не підлягає виконанню.
Крім того, працівниками поліції було порушено вимоги Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, якою визначено вичерпний перелік таких ознак. Матеріали справи не містять належних доказів наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння.
Також слід звернути увагу на те, що працівники поліції не відсторонили особу від керування транспортним засобом, що суперечить логіці їхніх тверджень щодо наявності стану сп`яніння та ставить під сумнів обґрунтованість висунутих обвинувачень.
З огляду на викладене, у справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували подію та склад адміністративного правопорушення, що є підставою для закриття провадження у справі.
Дослідивши дані, які відображено у протоколі про адміністративне правопорушення, картці обліку, направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції та відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, взявши до уваги доводи адвоката, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України - водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14 судам слід ураховувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника. Якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч.2 ст. 266 КУпАП під час огляду осіб на стан сп`яніння поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, які не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_1 у порушенні п. 2.5 ПДР України «поза розумним» сумнівом доведена в судовому засіданні, оскільки сукупність досліджених у судовому засіданні доказів свідчить про те, що останній умисно ухилився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та категорично відмовився від його проходження на законну вимогу працівників поліції. Зазначені обставини підтверджуються, зокрема, відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження відповідного огляду, що є безумовним порушенням вимог п.2.5 ПДР України. 
Крім того, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 не оспорювався.
Доводи наведені адвокатом у поданому клопотанні та озвучені в судовому засіданні не спростовують обставин зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення та не є підставою для закриття провадження у справі.
Частиною 2 ст. 33 КУпАП передбачено, що суд при накладенні стягнення за адміністративні правопорушення, враховує характер вчинених правопорушень, особу правопорушника, майновий стан правопорушника, відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність правопорушника та вважає за необхідне накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 130 України з позбавленням права керувати транспорними засобоми, що є достатньою мірою відповідальності з метою його виховання, а також запобігання вчиненню нових правопорушень.
На підставі ст. 40-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок на користь держави.
Керуючись ст. ст. 283, 284, 300, 301, 304, 307, 308, КУпАП України, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 н.м.д.г., що складає 17 000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнути із ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок на користь держави.
Строк пред`явлення постанови до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя: