ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/742/25 пров. № А/857/24487/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2025р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» до Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів (суддя суду І інстанції: Костюкевич С.Ф., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.05.2025р., м.Луцьк; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-
В С Т А Н О В И В:

27.01.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Завод «Промлит» звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати прийняте відповідачем Волинською митницею (як відокремленим підрозділом Державної митної служби України) рішення № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р. про коригування митної вартості товарів; вирішити питання про судові витрати (а.с.1-5).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.41 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2025р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р. про коригування митної вартості товарів; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь ТзОВ «Завод «Промлит» понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. (а.с.124-171).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Волинська митниця, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.175-190).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час проведення контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за поданою митною декларацією /МД/ № 24UA205100006600U2 від 26.07.2024р., встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а також наявність розбіжностей в документах, поданих декларантом позивача до митного оформлення товарів, а саме:
числове значення в митній декларації країни відправлення № 24PL381010E0173162 від 24.07.2024р. не відповідає ціні товару згідно рахунка-фактури № FVE/F/2024/07/003 від 23.07.2024р.;
відповідно умов поставки FCA витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, пов`язану з його транспортуванням повинен нести покупець. При цьому, вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про не включення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості;
прайс-лист товару б/н від 19.07.2024р. адресований конкретному покупцю, тоді як відповідно до VII статті ГАТТ прайс-лист повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу. Тобто декларантом до митного оформлення надано комерційну пропозицію, а не прайс-лист.
У зв`язку із вищевикладеним та з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості товарів декларанту позивача направлені електронні повідомлення щодо необхідності надання додаткових документів відповідно до приписів ч.3 ст.53 МК України. 
Декларант не надав документів, які б підтвердили заявлену митну вартість, про що повідомив листом від 26.07.2024р.
Оскільки позивачем не було надано всіх документів на запит митного органу, які б документально підтвердили або визначили кількісно і достовірно складові митної вартості, митна вартість не могла бути визначена за основним методом визначення митної вартості.
Таким чином, Волинською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р., згідно якого митну вартість товару визначено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів згідно зі ст.59 МК України. За основу для коригування митної вартості оцінюваного товару взято вартість ідентичного товару, митне оформлення якого вже здійснено: від ідентичного виробника - KRATOS Polska Sp. z.o.o., на ідентичних умовах поставки FCA Ozimek, PL за одним зовнішньоекономічний договором № 1/2021 від 27.04.2021р. Рівень митної вартості становить 1,3434 євро за кг (МД № UA205100/2024/5499 від 24.06.2024р.).
Декларантом оцінюваний товар оформлено у вільний обіг згідно з МД № 24UA205100006621U0 від 26.07.2024р. з наданням гарантій, передбачених ч.7 ст.55 МК України.
Відповідач звертає увагу, що запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару. Проте, позивач не усунув наявних розбіжностей та не підтвердив задекларовану митну вартість товару .
Зважаючи на викладене, спірне рішення про коригування митної вартості товарів прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, що стверджується усталеною судовою практикою по аналогічних справах.
Окрім цього, визначена судом до відшкодування сума витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. є неспівмірною із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих послуг. Підготовка розглядуваної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а тому не потребувала значних затрат часу та коштів.

Позивач ТзОВ «Завод «Промлит» скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення.
Також ТзОВ «Завод «Промлит» у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 

У свою чергу, відповідач Волинська митниця подала клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому вважає, що заявлена представником позивача до відшкодування вартість витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. є завищеною.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 27.04.2021р. між ТзОВ «Завод «Промлит» (покупець) та компанією «KRATOS POLSKA Sp.z o.o» (продавець) укладено контракт № 1/2021, відповідно до умов якого:
п.1.1 – продавець продає, а покупець купує ливарні матеріали до технологічного процесу, надалі іменований як товар, кількість якого визначена в інвойсах, які є невід`ємними частинами контракту;
п.2.1 – загальна сума контракту становить 10000 євро. Сторони за погодженням мають право збільшити загальну суму контракту;
п.2.2 – загальна кількість, ціна та вартість товару визначається сумарно згідно рахунків (інвойсів) на кожну поставку товару, що є невід`ємними частинами цього договору;
п.2.3 – суму, зазначену в інвойсах до цього контракту, покупець зобов`язаний сплатити на рахунок продавця на умовах відстрочки - 30 днів від рахунку-фактури;
п.3.1 - умови поставки товару - FCA Озимек, Польща, згідно умов поставки Інкотермс-2010. Продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з поставки товару в момент відвантаження товару, що пройшов митне очищення по експорту, вказаному покупцем перевізнику (а.с.15 і на звороті).
Згідно додаткової угоди № 1 від 05.05.2021р. до контракту № 1/2021 від 27.04.2021р. змінено п.2.1 п.2 «Ціна договору та умови оплати» та викладено в наступній редакції: п.1 – загальна вартість контракту складається з сум вартостей додатків до цього контракту; п.2. – у всьому іншому сторони керуються умовами контракту купівлі-продажу № 1/2021 від 27.04.2021р. (а.с.16).
22.07.2024р. на виконання умов вказаного контракту сторонами погоджено додаток № 37 на наступний товар: 1. Резоліт ЗП - 18750,00 кг, загальною вартістю 22312,50 євро; 2. Лопатка WIE - 48 шт., загальною вартістю 1356,96 євро; 3. Розподільник 30812-S - 9 шт., загальною вартістю 1325,61 євро; 4. Прискорювач 30813-S - 6 шт., загальною вартістю 550,02 євро; 5. Бокові набивки WIE - 6 шт., загальною вартістю 883,74 євро; 6. Борова броня - 2 шт., загальною вартістю 529,42 євро; 7. Хвостовик з монолітним сверлильним патроном для гайкового ключа 3-16 HSK63A 108 MM - 3 шт., загальною вартістю 1001,16 євро; 8. IMPREGNAT SN - 1020,00 кг, загальною вартістю 3264,00 євро; 9. ACMOS B- 240,00 л, загальною вартістю 2311,20 євро (а.с.37).
Відповідно до додатку № 37 від 22.07.2024р. загальна сума поставки становить 33534,61 євро; умови оплати: 30 днів від фактури-інвойс; умови поставки: FCA Озимек, включає вартість упаковки, тари, навантаження, маркування на території продавця; витрати пов`язані з митним оформленням товару на території України несе покупець і ці витрати не підлягають відшкодуванню з боку продавця.
23.07.2024р. компанією «KRATOS POLSKA Sp.z o.o» виписано рахунок-фактуру (інвойс) № FVE/F/2024/07/003 на вищевказаний товар на загальну суму 33534,61 євро, згідно якого спосіб оплати: банківський переказ до 22.08.2024р.; умови поставки FCA Озимек, вул.Kolejowa 1, країна походження Товару: ЄС. (а.с.19, 38).
З метою здійснення митного оформлення імпортованого товару 26.07.2024р. декларант ТзОВ «Завод «Промлит» подав до Волинської митниці електронну митну декларацію № 24UA205100006600U2 з описом товару: 1. Речовина сполучна готова для виробництва ливарних форм і серцевин складних відливок стержнів, фірмова назва «REZOLIT ZP» - 18750 кг; використовується для власних виробничих потреб, не містить наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; ціна товару згідно графи 42 МД 22312,50 євро, митна вартість визначена декларантом разом з витратами на доставку - 1029630,64 грн. (23 043,01 євро); 2. Частини змішувача, нові - 71 шт. використовується для власних виробничих потреб; ціна товару згідно графи 42 МД - 4645,75 євро, митна вартість визначена декларантом разом з витратами на доставку - 207782,63 грн. (4650,15 євро); 3. Допоміжний продукт для ливарного виробництва, стандартний затверджувач для фенольних та фуранових смол: фірмова назва «Impregnat» - 1020 кг, не містить наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, використовується при виробництві ливарних форм і стрижнів; ціна товару згідно графи 42 МД - 3264,00 євро, митна вартість визначена декларантом разом з витратами на доставку - 147606,11 грн. (3303,41 євро); 4. ACMOS B - 240 л, використовується у виробництві моделей у такому випадку, щоб один шар залитої смоли не прилипав до іншого шару (наприклад, при заливанні смоли у форму, щоб модель могла бути видалена після затвердіння), не містить наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, використовується для власних виробничих потреб; ціна товару згідно графи 42 МД - 2311,20 євро, митна вартість визначена декларантом разом з витратами на доставку - 103636,80 грн. (2319,38 євро); 5. Втулка, що використовується для кріплення інструментів у фрезерних верстатах для обробки металу - 3 шт; ціна товару згідно графи 42 МД - 1001,16 євро, митна вартість визначена декларантом разом з витратами на доставку - 44770,81 грн. (1001,96 євро); митну вартість товару визначено за першим основним методом визначення митної вартості за ціною договору (а.с.11).
На підтвердження обґрунтованості заявленої у МД митної вартості товарів та обраного методу її визначення разом з МД декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок (Invoice) № FVE/F/2024/07/003 від 23.07.2024р., автотранспортну накладну (CMR) б/н від 23.07.2024р., сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AS 0519953 від 23.07.2004р., рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг № 111 від 25.07.2024р., комерційну пропозицію (оферту) б/н від 19.07.2024р., контракт № 1/2021 від 27.04.2021р., додаток № 37 від 22.07.2024р., договір на перевезення № 01/01/2023 від 01.01.2023р., договір про надання послуг митного брокера № 03/2023 від 26.05.2023р., митну декларацію країни відправлення № 24PL381010E0173162 від 24.07.2024р.
Відповідач направив декларанту повідомлення та запропонував подати в 10-денний строк додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товару № 1, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару та документи про навантажувально- розвантажувальні витрати; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів (а.с.104).
Декларант не надав додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість, про що повідомив листом (інформаційним повідомленням) від 26.07.2024р. (а.с.97).
26.07.2024р. Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA205100/2024/000032/2 (а.с.9 і на звороті).
Крім того, Волинська митниця видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205100/2024/000098, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товарів у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ст.53 МК України (а.с.10 і на звороті).
У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, та містять наступні розбіжності: числове значення в митній декларації країни відправлення №24PL381010Е0173162 від 24.07.2024р. не відповідає ціні товару згідно рахунку-фактури № FVE/F/2024/07/003 від 23.07.2024р.; відповідно до умов поставки FCA витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, пов`язану з його транспортуванням повинен нести покупець. При цьому вартість таких витрат не зазначена в графі 21 ДМВ, що свідчить про невключення декларантом таких витрат до заявленої митної вартості; прайс-лист товару б/н від 19.07.2024р. адресований конкретному покупцю, тоді як відповідно до VII статті ГАТТ прайс-лист повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу. 
Інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-тиденний термін вищезазначених додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості.
У зв`язку із відмовою декларанта у наданні додаткових документів та неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (у зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта) митну вартість визначено за резервним методом згідно зі ст.64 МК України.
Відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (ЄАІС) митну вартість товару визначено на підставі цінової інформації, наявної в митного органу за МД № UA205100/2024/5499 від 24.06.2024р. на рівні 1,3434 євро/кг.
У подальшому спірний товар випущено у вільний обіг згідно МД № 24UA205100006621U0 від 26.07.2024р., за якою імпортований товар випущено у вільний обіг з наданням гарантій, передбачених ст.55 МК України (а.с.13).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів, а саме: останній виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за основним методом (за ціною договору (контракту)).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена декларантом за першим (основним) методом митна вартість оцінюваного товару підтверджується поданими до митного оформлення документами. Зазначені документи не мали між собою жодних розбіжностей і були достатніми для завершення митного оформлення за першим заявленим декларантом методом, а посилання митного органу на начебто розбіжності, які були відсутні, свідчить про упередженість останнього.
Водночас, митний орган не виконав обов`язку щодо зазначення конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а вказані відповідачем сумніви не можна визнати обґрунтованими, позаяк суду не надані докази того, що подані декларантом документи містять розбіжності, у них наявні ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. 
Відтак, декларантом було подано усі документи, що підтверджують правомірність декларування товару за основним (першим) методом, та які чітко ідентифікують придбаний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, не містять дефектів та підтверджують числові значення, зазначені в МД, у зв`язку із чим відповідач безпідставно не визнав заявлену декларантом митну вартість та витребував додаткові документи у декларанта.
Таким чином, рішення № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р. про коригування митної вартості товарів є необґрунтованою та безпідставною.
Окрім цього, суд дійшов висновку, що враховуючи складність справи, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, до стягнення на користь позивача належить 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову колегія суддів вважає такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):
ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визнається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
В пункті 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. 

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товарів подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, яка була сплачена за товар.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезених товарів, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють їх вартість, відповідачем не доведено.

Як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, подані декларантом документи в своїй сукупності підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікували оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.
Зокрема, для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) декларант позивача подав разом із митною декларацією документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару згідно з ч.2 ст.53 МК України: рахунок (Invoice) № FVE/F/2024/07/003 від 23.07.2024р., автотранспортну накладну (CMR) б/н від 23.07.2024р., сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AS 0519953 від 23.07.2004р., рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг № 111 від 25.07.2024р., комерційну пропозицію (оферту) б/н від 19.07.2024р., контракт № 1/2021 від 27.04.2021р., додаток № 37 від 22.07.2024р., договір на перевезення № 01/01/2023 від 01.01.2023р., договір про надання послуг митного брокера 03/2023 від 26.05.2023р., митну декларацію країни відправлення № 24PL381010E0173162 від 24.07.2024р.
Водночас, сумніви митного органу щодо достовірності заявленої митної вартості товару за МД № 24UA205100006600U2 від 26.07.2024р. виникли у зв`язку з тим, що числове значення в митній декларації країни відправлення № 24PL381010Е0173162 від 24.07.2024р. не відповідає ціні товару згідно рахунку-фактури № FVE/F/2024/07/003 від 23.07.2024.
З приводу вказаних аргументів митного органу, апеляційний суд зазначає, що відповідно до контракту № 1/2021 від 27.04.2021р. валютою договору визначено євро. Незважаючи на те, що в декларації країни відправлення № 24PL381010Е0173162 від 24.07.2024р. вартість товару визначена у валюті Республіка Польща – злотих, згідно з наданим до митного оформлення інвойсом № FVE/F/2024/07/003 від 23.07.2024р. вартість товару визначена в євро.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, митна декларація країни відправлення в розумінні ч.2 ст.53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до ч.6 ст.53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Митна декларація країни відправлення у даному випадку підтверджує проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Будь-яка різниця статистичної вартості товару в експортній декларації не може викликати сумнівів, оскільки якщо така і мала місце, то це обумовлено застосуванням курсу валют в країнах Євросоюзу, а не заниженням ціни позивачем згідно з документами, виданими йому продавцем. При цьому, у митній декларації країни відправлення вказується статистична вартість товарів (із врахуванням витрат на митне оформлення в країні експорту), а не фактурна вартість експортованих товарів, що не може свідчити про розбіжність в цифрових значеннях між митною декларацією країни відправлення і рахунком-фактурою та бути підставою для коригування вартості ввезеного товару.

У частині питання включення вартості навантажувальних робіт до митної вартості, апеляційний суд враховує, що відповідно до погодженого додатку до контракту № 37 від 22.07.2024р. умови поставки: FCA Озимек, включає вартість упаковки, тари, навантаження, маркування на території продавця.

З приводу аргументів митного органу, що прайс-лист товару б/н від 19.07.2024р. адресований конкретному покупцю, тоді як відповідно до VII статті ГАТТ прайс-лист повинен бути виданий для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до ч.3 ст.53 МК України право митного органу виникає у випадку, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни товару. Надання прайс-листа передбачена п.6 ч.3 ст.53 МК України. Відтак, не може вважатися законною підставою для вимоги додаткових документів.
Крім того, у п.2.10. Висновків Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012р., Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 13.03.2017р. було викладено позицію що «…необхідно зважити на положення пункту 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, яким закріплено таку загальну засаду цивільного законодавства, як свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Із наведеної засади випливає свобода способів ініціювання підприємницьких цивільних правовідносин, у тому числі свобода форми прайс-листа.
Отже, з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку із наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів)».

Отже, з наданих під час митного оформлення товару документів підтверджувалася вартість товару та заявлені до митної вартості витрати, пов`язані із транспортуванням. Зазначені документи не мали між собою будь-яких розбіжностей і були достатніми для завершення митного оформлення за першим заявленим декларантом методом, а посилання митного органу на начебто розбіжності, які були відсутні, свідчить, що останній діяв упереджено.
Отже, доводи митного органу про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах не знаходять свого об`єктивного підтвердження.

Водночас, в ЄАІС ДФС України є відсутньою інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
З урахуванням викладеного, позивач відповідно до вимог ст.ст.52, 53 МК України подав всі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в ч.3 ст.53 МК України, і відповідач не мав підстав для прийняття оскаржених рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Колегія суддів погоджується з послідовним висновком суду першої інстанції про те, що позивач подав для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто, підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.4 і 5 ст.58 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.
Натомість, відповідачем не надано суду вагомих доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

За обставин цієї справи відповідач не довів наявність таких розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки у поданих документах чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари згідно з умовами, визначеними договірними сторонами (продавцем та покупцем), а сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
За змістом п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019р. у справі № 825/648/17.

Між тим у спірному рішенні митний орган лише вказав номер та дату митної декларації (№ UA205100/2024/5499 від 24.06.2024р.), на основі якої було здійснено коригування митної вартості товару, що не дає підстав вважати вказане рішення обґрунтованим та мотивованим.
Звідси, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. 

За усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 10.06.2021р. у справі № 815/6854/17, від 14.07.2020р. у справі № 809/1734/16) приписами МК України встановлено, що митний орган, здійснюючи митний контроль, зокрема, при визначені митної вартості, має діяти у спосіб, який визначено МК України. При цьому, наявна інформація, яка міститься в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, повинна мати лише допоміжний характер. Митним законодавством встановлений вичерпний перелік документів, що зобов`язаний надати декларант на підтвердження митної вартості товару. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Отже, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Також Верховний Суд у постанові від 21.12.2018р. по справі № 815/228/17 дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про розмитнення у попередніх періодах аналогічних товарів із зазначенням більшої митної вартості, будь-яким чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи у своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлення товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу.

Враховуючи встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що подані позивачем до митного оформлення документи були достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару. При цьому, зазначені документи не містили розбіжностей чи ознак підробки, водночас, такі підтверджували числові значення митної вартості.
Разом з тим, митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.
Враховуючи вищезазначене, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість, контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
За таких обставин визначення відповідачем митної вартості товарів за резервним методом здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Таким чином, рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р. не ґрунтується на вимогах закону.
Враховуючи непідтвердження обставин, якими митний орган обґрунтовував свої твердження про дотримання ним вимог МК України та допущених порушень зі сторони позивача під час визначення митної вартості товарів, а відтак, й покладених в основу спірного рішення, заявлений позов є підставним, через що підлягає до задоволення.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката Таргонія П.В., отриманою в суді першої інстанції, в загальному розмірі 6000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено:
ордер на надання правничої допомоги серія АС № 1125789; 
договір про надання правової допомоги № 55/24 від 27.08.2024р.; 
рахунок № 2 від 13.03.2025р.; 
платіжну інструкцію в національній валюті № 647 від 13.03.2025р.; 
акт виконаних робіт № 2 від 13.03.2025р., згідно якого адвокатом надані позивачу наступні послуги: юридичні послуги у справі № 140/742/25 за позовом ТзОВ «Завод «Промлит» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р., на загальну суму 6000 грн. (а.с.24, 133-135).
Отже, надані суду матеріали доводять факт надання позивачу правової допомоги адвокатом Таргонієм П.В. в суді першої інстанції, а відтак підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу в розглядуваній адміністративній справі № 140/742/25.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді вивчення документів, законодавства та судової практики, підготовки позовної заяви, підготовки відповіді на відзив.

У частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Судом першої інстанції із врахуванням всіх обставин справи визначено дійсний розмір витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3000 грн., який є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій ним апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
На підтвердження надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем представлено: 
ордер на надання правничої допомоги серія АС № 1146927; 
рахунок № 3 від 01.07.2025р.; 
платіжну інструкцію в національній валюті № 258 від 01.07.2025р.;
детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Таргонієм П.В., згідно якого адвокатом надані позивачу наступні послуги: вивчення апеляційної скарги, законодавства та судової практики; підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу; 
акт виконаних робіт № 3 від 01.07.2025р., згідно якого адвокатом надані позивачу наступні послуги: юридичні послуги у справі № 140/742/25 за позовом ТзОВ «Завод «Промлит» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA205100/2024/000032/2 від 26.07.2024р. в суді апеляційної інстанції, на загальну суму 6000 грн.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді такої послуги (роботи) як підготовка відзиву на апеляційну скаргу.
При цьому, апеляційний суд враховує, що відповідач Волинська митниця у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги зазначив про неспівмірність заявленої представником позивача суми, оскільки така є явно завищеною.

Враховуючи складність справи, залишення без задоволення апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, неспівмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді апеляційної інстанції, в загальному розмірі 1000 грн.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про підставність заявленого позову та наявність підстав для його задоволення, із вищевказаних мотивів, обравши при цьому правильний спосіб правового захисту порушеного права позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта Волинську митницю.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2025р. в адміністративній справі № 140/742/25 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Волинську митницю (утворену як відокремлений підрозділ Державної митної служби України).

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» (45400, Волинська обл., м.Нововолинськ, вул.Шахтарська, буд.49; код ЄДРПОУ 33273933) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (утвореної як відокремлений підрозділ Державної митної служби України) (44350, Волинська обл., Любомльський район, с.Римачі(з), вул.Призалізнична, буд.13; код ЄДРПОУ 43958385) понесені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного судового рішення: 15.06.2026р.