ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" квітня 2026 р. Справа№ 910/11283/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Колесника Р.М.
суддів: Сковородіної О.М. 
Горбасенка П.В. 

при секретарі судового засідання: Пічкур А.О.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Шмарьова Т.О.
від відповідача: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства зі 100 % іноземною інвестицією «Д`естате»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025
у справі № 910/11283/25 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Дочірнього підприємства зі 100 % іноземною інвестицією «Д`естате»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Френк Вайнз»
про стягнення 1260923,31 гривень 

ВСТАНОВИВ

Суть справи, короткий зміст ухвали суду першої інстанції та попередні результати її перегляду судами

03.09.2025 року Дочірнє підприємство зі 100 % іноземною інвестицією «Д`естате» (далі - ДП «Д`естате», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Френк Вайнз», відповідач) про стягнення 1260923,31 гривень, з яких: 1151725,10 гривень заборгованості, 90741,46 гривень інфляційних втрат та 18456,75 гривень 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.05.2020 між ДП «Д`естате», як орендодавцем, та ТОВ «Френк Вайнз», як орендарем, укладено договір оренди (далі - договір), за умовами якого орендодавцем було передано в оренду приміщення разом із майном, за користування якого відповідачем у період з березня 2022 по вересень 2022 не були сплачені орендні платежі.
До суду надійшли заперечення відповідача проти вирішення справи у господарському суді, в яких представник зазначав, що у пункті 14.3 договору сторонами узгоджено арбітражну угоду, за якою спір у даній справі відноситься до компетенції арбітражу, яка є дійсною, чинною та виконуваною, тож відповідач просив суд залишити позов без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України. 
Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.10.2025 позов залишено без розгляду.
Судом першої інстанції зазначено, що клопотання відповідача про залишення позову без розгляду є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки наявні обставини для застосування приписів п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, враховуючи, що у договорі міститься арбітражна угода про те, що будь-яка суперечка/спір, який виникає по даному договору або у зв`язку з ним, охоплює також і спори стосовно виконання/невиконання такого договору та повинен вирішуватися єдиним арбітром, запропонованим Американською Торговою Палатою в Києві.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2025 апеляційну скаргу ДП «Д`естате» задоволено, скасовано вищевказану ухвалу суду першої інстанції та передано справу на розгляд суду першої інстанції.
Постановою Касаційного господарського суду в складі Верховного суду від 23.02.2026 вищезгадану постанову апеляційного суду від 25.11.2025 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи постанову апеляційної інстанції касаційний суд вказав на передчасність висновків суду апеляційної інстанції, які зроблені за результатом здійснення формального підходу до вирішення спірного у цій справі питання, без належного врахування висновків Верховного Суду, без встановлення усіх необхідних фактичних обставин та дослідження наявних в матеріалах справи доказів.
Суд апеляційної інстанції не надав повну належну оцінку наявним в арбітражній угоді відомостям на предмет їх достатності та не з`ясував, чи дозволяють ці відомості з достовірністю встановити конкретний визначений сторонами в угоді орган, який здійснює призначення арбітра.
З посиланням на положення Нью-Йоркської конвенції 1958 року та пункт 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року касаційний суд вказав на те, що суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь міжнародного комерційного арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи.
При цьому, хоча в матеріалах справи дійсно відсутні докази, які б свідчили про існування арбітражного органу з назвою «Американська Торгова Палата в Києві» проте в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 105 - 108), що містить відомості про здійснення державної реєстрації в Україні такої юридичної особи, як «Американська торгівельна палата в Україні» (організаційно-правова форма - представництво) (ідентифікаційний код 21661415) з місцезнаходженням у місті Києві та суд апеляційної інстанції залишив поза увагою зазначений витяг та не надав йому належну правову оцінку в контексті змісту укладеної між сторонам у цій справі арбітражної угоди та визначеного в ній органу, що здійснює призначення арбітра.

Короткий зміст апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що у пункті 14.3 договору відсутній арбітражний орган розв`язування спору, оскільки в застереженні зазначено, що такою особою буде єдиний арбітр, запропонований Американською Торговою Палатою в Києві, але не сама Палата. Разом з цим на момент звернення з даним позовом органу з назвою Американська Торгова Палата в Києві не існувало. З цих підстав можна дійти висновку, що наразі відсутній орган, який має компетенцію пропонувати єдиного арбітра для вирішення наявного між сторонами спору, а отже арбітражна угода є невиконуваною.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши доводи апеляційної скарги, виходячи з вимог чинного законодавства, та врахувавши вказівки Верховного Суду за наслідками касаційного перегляду оскаржуваної ухвали, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зі змісту ч.ч. 1, 6, 7 ГПК України вбачається, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
У ч.ч. 1, 3 ст. 22 ГПК України зазначено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.
За змістом ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.
Відповідно до статті 7 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.
Арбітражна угода укладається в письмовій формі та вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.
За змістом п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16, у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження, господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті. 
Отже, при вирішенні питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, господарський суд має встановити наявність сукупності таких умов: 
- існування арбітражної (третейської) угоди, за якою позов у питанні, що порушено у державному суді, належить до компетенції арбітражного (третейського) суду; 
- від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; 
- встановлення судом prima facie дійсності, чинності та виконуваності арбітражної (третейської) угоди.
Дослідивши наявність у спірних правовідносинах у цій справі зазначених умов, суд першої інстанцій встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного між ними договору оренди від 30.05.2020, у пункті 14.3. якого сторони погодили, що різні суперечки у відношенні даного договору, які не можуть бути дружньо розв`язані між сторонами протягом одного місяця з моменту повідомлення про суперечку, включаючи факт існування, дійсності, розриву або значення договору, повинні бути винесені та кінцево вирішені єдиним арбітром, запропонованим Американською Торговою Палатою в Києві. Містом арбітражу буде Київ. Мовою арбітражу буде англійська.
Як вбачається з матеріалів справи 10.10.2025 до суду першої інстанції від відповідача надійшли заперечення проти вирішення справи у господарському суді, в яких він просив залишити позов без розгляду на підставі п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, оскільки між ним та позивачем у цій справі була укладена арбітражна угода у вигляді арбітражного застереження, викладеного у пункті 14.3. договору оренди від 30.05.2020. 
За висновком суду першої інстанції, із чим погоджується колегія суддів, зазначене заперечення було подане відповідачем у порядку та строк, встановлені п. 7 ч.1 ст. 226 ГПК України, тобто до початку розгляду судом справи по суті та до подання відповідачем першої заяви щодо суті спору. 
Суд першої інстанцій, проаналізувавши умови зазначеного пункту 14.3. договору оренди, дійшов правильного висновку про те, що ця умова договору є за своєю суттю укладеною між сторонами арбітражною угодою в розумінні статті 7 ЗУ «Про міжнародний комерційний арбітраж». При цьому, суд встановив, що в матеріалах справи відсутні докази недійсності цієї угоди, угода є дійсною та не втратила своєї чинності.
Отже, суд першої інстанцій достовірно встановив обставини існування укладеної між сторонами у цій справі арбітражної угоди, яка є чинною та дійсною, за якою заявлені позивачем до господарського суду у цій справі вимоги належать до компетенції арбітражу та обставини подання відповідачем до початку розгляду справи по суті та до подання ним першої заяви щодо суті спору заперечення проти вирішення спору в господарському суді. 
Встановивши також обставини виконуваності цієї угоди: місцевий господарський суд постановив ухвалу від 16.10.2025, якою позов залишив без розгляду на підставі п. 7 ч.1 ст. 226 ГПК України, вказавши в обґрунтування своїх висновків посилання на те, що у договорі міститься арбітражна угода про те, що спори стосовно виконання/невиконання такого договору повинен вирішуватися єдиним арбітром, запропонованим Американською Торговою Палатою в Києві.
Як вже зазначалося вище, апеляційна скарга обґрунтована посиланням на хибність висновків суду першої інстанції, оскільки у пункті 14.3 договору відсутній арбітражний орган який мав би розглянути спір, а лише зазначено, що такою особою буде єдиний арбітр, запропонований Американською Торговою Палатою в Києві, але не сама Палата. При цьому органу з назвою Американська Торгова Палата в Києві не існує, отже, наразі відсутній орган, який має компетенцію пропонувати арбітра для вирішення наявного між сторонами спору, а отже арбітражна угода є невиконуваною.
Нью-Йоркська конвенція 1958 року передбачає, що кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).
У пункті 113 Керівництва Секретаріату ЮНСІТРАЛ по Нью-Йоркській конвенції 1958 року зазначається, що відносно арбітражної угоди судами визнавалося, що вона не може бути виконана, якщо арбітражна угода мала «патологічний характер», головним чином у наступних випадках: і) якщо положення арбітражної угоди були складені нечітко і не містили достатньо вказівок, які б дозволили перейти до арбітражного розгляду, та іі) якщо в арбітражній угоді призначалася арбітражна установа, яка не існує. Але суди також можуть застосовувати підхід, спрямований на сприяння арбітражного розгляду, тобто тлумачити нечіткі чи непослідовні формулювання арбітражних угод таким чином, щоб підтримати ці угоди. Переважне право повинно віддаватися наміру сторін врегулювати спір в арбітражному порядку. 
Таким чином, суд має тлумачити незначні помилки та неточності в назві арбітражних установ, що передбачені в арбітражній угоді, на користь арбітражу. Але вирішення питання про виконуваність чи невиконуваність арбітражної угоди у зв`язку з наявністю помилок у найменуванні арбітражної установи є дискрецією суду, який ухвалює рішення з урахуванням усіх обставин справи. 
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16, господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має відбуватися арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору. 
В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про існування арбітражного органу з назвою «Американська Торгова Палата в Києві». Однак, при цьому в матеріалах справи наявний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 105 - 108), що містить відомості про здійснення державної реєстрації в Україні такої юридичної особи, як «Американська торгівельна палата в Україні» (організаційно-правова форма - представництво) (ідентифікаційний код 21661415) з місцезнаходженням у місті Києві.
Скасовуючи попередню постанову суду апеляційної інстанції у цій справі, Верховний Суд вказав на те, що апеляційним судом було залишено поза увагою зазначений витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осію, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та не надано йому належна правова оцінка в контексті змісту укладеної між сторонам у цій справі арбітражної угоди та визначеного в ній органу, що здійснює призначення арбітра, адже найменування визначного сторонами в арбітражній угоді органу, який здійснює призначення арбітра («Американська Торгова Палата в Києві»), та найменування юридичної особи, зазначене у наведеному вище витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, - «Американська торгівельна палата в Україні» дійсно не є тотожним. Однак при цьому, суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи може тлумачитися зміст укладеної між сторонами арбітражної угоди в частині визначення органу, що здійснює призначення арбітра, як неточність; чи може визначений в угоді орган призначення арбітра («Американська Торгова Палата в Києві») трактуватися як «Американська торгівельна палата в Україні», враховуючи те, що сторони в арбітражній угоді визначили конкретне місце арбітражу - місто Київ, а також враховуючи обставину існування в Україні такої зареєстрованої юридичної особи, як Американська торгівельна палата в Україні з місцезнаходженням в місті Києві.
Під час нового апеляційного перегляду цієї справи скаржник 10.04.2026 долучив до матеріалів справи відповідь представництва «Американська торгівельна палата в Україні» від 30.03.26 № 6/26 на адвокатський запит адвоката скаржника, згідно якого Палата є міжнародною бізнес-асоціацією, яка служить інтересам компаніям-членам в Україні з 1992 року та фінансується цими компаніями-членами; до компетенції Палати не входять функції арбітражу чи третейського суду, формування та ведення списків арбітрів, яких можна рекомендувати. До того ж зазначено, що учасники цього спору (позивач та відповідач) не є членами Палати та не були ними станом на 2020 рік.
Вказана інформація є тотожною тій, що розміщена на офіційному сайті представництва «Американська торгівельна палата в Україні».
Колегія суддів виходить із того, що сторонами цього спору дійсно узгоджено орган, що має рекомендувати арбітра для вирішення справи і той факт, що в Україні відсутня така установа як «Американська Торгова Палата в Києві», само по собі не свідчить про невиконуваність арбітражної угоди, викладеної в договорі оренди, враховуючи існування в Україні представництва «Американська торгівельна палата в Україні» і неточності найменування органу не можуть впливати на можливість реалізації їхнього права на розгляд справи за визначеними ними правилами.
Проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неможливість виконання арбітражної угоди в цій справі, обумовлена не стільки недоліками найменування органу, що за угодою сторін мав запропонувати арбітра для вирішення цього спору, скільки відсутністю у представництва «Американська торгівельна палата в Україні» повноважень щодо рекомендування арбітрів, супроводження арбітражного вирішення спорів та взагалі вказана Палата опікується та допомагає саме компаніям-членам Палати, якими, як вбачається, ані позивач, ані відповідач не є.
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які свідчили б на користь висновків про можливість покладення на представництво «Американська торгівельна палата в Україні» обов`язку з визначення арбітра для розгляду спору, що виник між сторонами.
Колегія суддів виходить також із того, що конструкція п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України передбачає, що залишення позову без розгляду залежить саме від ініціативної поведінки відповідача, адже встановлення лише факту укладання між сторонами арбітражної угоди не є достатнім для залишення позову без розгляду, адже відповідач має подати відповідні заперечення проти розгляду справи в господарському суді до моменту подання першої заяви по суті спору.
Та на відповідача, в такому випадку, покладається логічний обов`язок обґрунтувати зокрема обставини, пов`язані із самою можливістю проведення розгляду спору в порядку, визначеному договором оренди, укладеним із позивачем.
При цьому, це не знімає з суду першої інстанції обов`язку самому здійснити перевірку обставин, зокрема щодо виконуваності арбітражного застереження для того, щоб своєю ухвалою про залишення позову без розгляду не позбавити позивача самого права на вирішення його позову компетентним судом, адже наразі складається ситуація, коли господарський суд вказав про необхідність розгляду спору за правилами, визначеними п. 14.3 договору, арбітром, який має бути запропонований органом, який таких повноважень не має та членом якого ані позивач, ані відповідач не є, та не перевіривши чи може такий розгляд між сторонами відбутися взагалі в такому порядку.
І хоча за усталеною практикою Європейського суду з прав людини добровільна відмова від судового порядку вирішення спору на користь арбітражу є загалом прийнятною в аспекті дотримання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому залишення судом без розгляду позову через наявність арбітражної угоди саме по собі не становить неприйнятного обмеження доступу до суду, проте таке обмеження та порушення ст. 6 вказаної Конвенції виникає, коли особа фактично позбавляється права вирішити його спір в національному суді, коли як вирішити його в арбітражі також не представляється можливим.
Отже на суд, що вирішує питання про залишення позову без розгляду покладається обов`язок не тільки встановити наявність арбітражної угоди але і пересвідчитися в тому, що вона може бути реалізована у визначений сторонами спосіб, тобто є виконуваною.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, колегія суддів не встановила обставин, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має відбуватися арбітражний розгляд. Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що представництво «Американська торгівельна палата в Україні» взагалі наділене повноваженнями виступати у ролі арбітражного органу, із притаманними йому функціями, в матеріалах справи не має. 
Та навпаки самим представництвом вказується на відсутність у нього таких повноважень та взагалі обов`язку чи інтересу виступати радником у питанні обрання арбітра взагалі та зокрема щодо компаній, що не є членами палати тим більше.
Встановлені апеляційним судом недоліки арбітражного застереження мають істотний характер, що вочевидь свідчать на користь висновків про невиконуваність такого застереження. 
Проте, постановляючи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд не дослідив усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення вказаного питання, наведених вище обставин не перевірив, оцінку арбітражній угоді на предмет виконуваності не надав та дійшов помилкового висновку про задоволення клопотання відповідача та залишення позову без розгляду без достатніх для цього підстав чим припустився порушення норм процесуального права.
Згідно зі ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Колегія суду, встановивши неможливість виконання арбітражного застереження, що міститься в п. 14.3. договору оренди, з огляду на відсутність у представництва «Американська торгівельна палата в Україні» повноважень на рекомендування арбітра для вирішення спору, до того ж для компаній, що не є членами цієї палати, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 16.10.2025 та передання справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
Оскільки судом апеляційної інстанції остаточного рішення зі спору у даній справі не приймається, то розподіл судових витрат за перегляд справи в апеляційному та касаційному порядку підлягає здійсненню судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства зі 100 % іноземною інвестицією «Д`естате» задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.10.2025 у справі № 910/11283/25 скасувати.
3. Справу направити до Господарського суду міста Києва для продовження її розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 30.04.2026

Головуючий суддя Р.М. Колесник 

Судді О.М. Сковородіна

П.В. Горбасенко