Справа № 397/374/26 
н/п : 2/397/491/26 

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

15.06.2026 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді: Мирошниченка Д.В.,
за участю: секретаря судового засідання – Волошаненко М.М.,
позивачки – ОСОБА_1 ,
представника позивачки – ОСОБА_2 ,
представника відповідача – ОСОБА_3 ,
третьої особи – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення опікунства над малолітньою дитиною, - 

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить встановити опіку над малолітнім ОСОБА_5 , призначивши його опікуном ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився онук позивачки ОСОБА_5 . 23.08.2024 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Олександрівським районним судом Кіровоградської області позбавлені батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 12.11.2024 її онук влаштований на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі родини ОСОБА_8 . 10.07.2025 позивачці відмовлено рішенням комісії з питань захисту прав дитини Олександрівської селищної ради в спілкуванні з дитиною з відстрочкою на півроку. 10.07.2025 позивачка звернулася до голови Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області про доцільність призначення її опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_5 22.08.2025 позивачці повідомлено, що рішення по її заяві не було прийнято, оскільки не набрало достатньої кількості голосів. Зазначає, що по даний час заява жодного разу не ставилась на розгляд комісії і вважає, що її розгляд навмисно затягується з незрозумілих причин. Крім того, зазначає що у позивачки склалося враження, що працівники служби у справах дітей не бажають передавати їй онука під опікунство, тобто відмовляють їй в цьому. Зазначає, що опікуном може бути повнолітня дієздатна особа, переважне право серед кількох людей надається родичам дитини. Позивачка є бабусею ОСОБА_5 , згідно поданих нею документів, має добре здоров`я, працює, має достатній дохід та може належним чином забезпечити онукові всі умови для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повну повагу до його людської гідності. Також зазначає, що позивачка має житло, приватний будинок, де створені всі умови для комфортного проживання, для онука є окрема кімната, повністю мебльована, санвузол, тощо.

Ухвалою судді від 16.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до відкритого судового розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 26-27).
20.03.2026 представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому представник просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування відзиву зазначила, що служба у справах дітей Олександрівської селищної ради не погоджується із вимогами з тих підстав, що 17.05.2024 малолітнього ОСОБА_5 разом з рідними братами ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було вилучено від батьків на підставі виявлених фактів, що свідчили про загрозу для життя та здоров`я дітей та влаштовано до КНП «Олександрівська лікарня», де діти перебували до 16.06.2024. За час перебування дітей в лікувальному закладі ніхто з родичів, знайомих до служби у справах дітей Олександрівської селищної ради із заявою про тимчасове влаштування дітей відповідно до п. 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (далі - Порядок), не звертався. Наказом начальника служби у справах дітей Олександрівської селищної ради, малолітній ОСОБА_5 разом з рідними братами ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тимчасово влаштовані до дитячого будинку сімейного типу створеного на базі родини ОСОБА_8 . За час тимчасового перебування дітей в дитячому будинку сімейного типу ні батьки, ні родичі дітей до Олександрівської селищної ради не звертались для вирішення питання влаштування дітей до сімейних форм виховання. Рішенням Олександрівського районного суду від 23 серпня 2024 року по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 та стягнуто аліменти на його утримання. Розпорядженням Олександрівського селищного голови від 03.10.2024 № 383-осн малолітньому ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням начальника Кропивницької районної військової адміністрації від 12.11.2024 № 223-р малолітній ОСОБА_5 разом з братами влаштований на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на правах дитини-вихованця, де проживає і виховується по даний час. 10 липня 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із заявою до Олександрівської селищної ради як до органу опіки та піклування про винесення на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Олександрівської селищної ради питання про доцільність призначення її опікуном над малолітнім онуком, додавши до заяви перелік документів, передбачений п. 40 Порядку. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивачка підтвердила відсутність будь-яких контактів з малолітнім онуком, пояснивши тим, тривалий час працювала та проживала в м. Києві, про житлово-побутові умови, яких проживали діти, інформацією володіла. 22.07.2025 В.о директора КЗ «ЦСССДМ», начальником служби у справах дітей Олександрівської селищної ради, в присутності законного представника малолітнього ОСОБА_4 , було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_5 та з`ясовано що дитина не пам`ятає свою бабусю ОСОБА_1 та категорично відмовляється проживати окремо від своїх братів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . За результатами проведеної бесіди складено акт про ненадання згоди дитини перебувати та виховуватись в сім`ї опікуна ОСОБА_1 , враховуючи інтереси малолітніх дітей, службою у справах дітей було підготовлено та подано на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Олександрівської селищної ради висновок про недоцільність влаштування малолітнього ОСОБА_5 під опіку бабусі ОСОБА_1 . Питання про доцільність призначення ОСОБА_1 над своїм онуком ОСОБА_5 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Олександрівської селищної ради 18.08.2025, але рішення не прийняте в зв`язку з тим, що не набрало достатньої кількості голосів про що позивачку повідомлено письмово. Зазначає, що позивачка після 10.07.2025 жодного разу до Олександрівської селищної ради по питанню призначення її опікуном над її онуком не зверталась.
20.04.2026 суд своєю ухвалою закрив підтовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 55).

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити задовольнити, посилаючись на те, що бажає опікуватися на своїм малолітнім онуком. Зазначила, що після позбавлення її сина батьківських прав стосовно її онука, а також і його матері, не зверталася про встановлення над ним опіки, оскільки доглядала хвору матір. У подальшому, коли звернулася до відповідних органів для встановлення опіки, їй було відмовлено, а тому і не намагалася встановити жодного зв`язку із своїм онуком. До прийомної сім`ї її чоловік носив подарунки онукові, але останньому навіть і не сказали, що то від бабусі і дідуся. Після позбавлення батьківських прав, онука бачила лише одного разу у лікарні. Вказала, що постійно проживає і працює у м. Києві, в селищі Олександрівка проживає її чоловік, який являється інвалідом. У разі встановлення її опікуном, вона готова повернутися до селища Олександрівка, де влаштуватися на роботу та займатися вихованням онука.
У судовому засіданні представник позивачки просила задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Пояснила, що орган опіки та піклування не здійснив жодних дій, після позбавлення батьківських прав над ОСОБА_5 , щодо встановлення інших його близьких родичів та призначення їх опікунами.
Представник відповідача у задоволенні позовної заяви просила відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві на позов.
Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що малолітній ОСОБА_5 разом зі своїми братами перебуває у її патронатній сім`ї. Зазначила, що не заперечує щодо опікунства над ОСОБА_5 його бабусею, проте на даний час останній, після пережитого, потребує адаптації разом зі своїми братами і на це потрібен значний час, враховуючи, що позивачка жодного разу його не відвідувала і він її не знає. Тому на теперішній час, відібрання ОСОБА_5 від його братів, від тих умов в яких він перебуває, може зашкодити його психологічному здоров`ю і є недоцільним та передчасним. Доповнила, що не заперечує щодо відвідування бабусею її онука, проте остання жодного разу не намагалася здійснити таке відвідування та встановлювати контакти зі своїм онуком.

Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи судом дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , його батьками зазначені: батько – ОСОБА_6 , мати – ОСОБА_7 (а.с. 4).
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_6 , його батьками зазначені: батько – ОСОБА_14 , мати – ОСОБА_1 (а.с. 5).
Розпорядженням селищного голови від 17.05.2024 № 225-осн, негайно відібрано, зокрема ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надано вказівку службі у справах дітей забезпечити подальше влаштування малолітніх дітей, зокрема ОСОБА_5 (а.с. 44).
Наказом начальника служби у справах дітей Олександрівської селищної ради від 17.06.2024 № 10-осн тимчасово влаштовано, зокрема ОСОБА_5 до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_15 терміном не більше ніж на 6 місяців, до набуття дітьми статусу дітей позбавлених батьківського піклування (а.с. 45). 
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 23.08.2024 позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав стосовно її малолітніх дітей, зокрема, щодо ОСОБА_5 . Також, вказаним рішенням позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 (а.с. 16-21).
Розпорядженням Олександрівського селищного голови від 03.10.2024 № 383-осн надано ОСОБА_5 статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 48). 
Розпорядженням начальника Кропивницької районної військової адміністрації Кіровоградської області від 12.11.2024 № 223-р влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі родини ОСОБА_8 , зокрема ОСОБА_5 (а.с. 50-51). 
10.07.2025 позивачка звернулася до Олександрівської селищної ради Кропивницького району з заявою у якій просила на засіданні комісії з прав дитини розглянути питання про доцільність призначення її опікуном над малолітнім онуком ОСОБА_5 . Рішенням № 2 комісії з питань захисту прав дитини Олександрівської селищної ради від 10.07.2025 вирішено вважати доцільним розгляд питання про визначення форми та способу спілкування ОСОБА_1 з рідним онуком ОСОБА_5 відтермінувати на півроку (а.с. 11-12).
22.07.2025 начальником служби у справах дітей в присутності ОСОБА_4 та т.в.в. директора КЗ ЦСССДМ Безпечної С.А. складено акт, відповідно до якого ОСОБА_5 не надав усну згоду перебувати та виховуватись під опікою рідної баби ОСОБА_1 (а.с. 49).
01.08.2025 начальником служби у справах дітей Олександрівської селищної ради зроблено висновок про можливість громадянином виконувати обов`язки опікуна, піклувальника відповідно до якого враховуючи інтереси дитини служба вважає недоцільним влаштування ОСОБА_5 під опіку ОСОБА_1 , оскільки він вже влаштований до сімейної форми виховання, а саме до дитячого будинку сімейного типу де проживає та виховується разом зі своїми рідними братами (а.с. 46-47). 
Листом від 22.08.2025 Олександрівська селищна рада Кропивницького району повідомила позивачку, що розгляд її заяви від 10.07.2025 відбувся на комісії 18.08.2025, однак, рішення не було прийняте у зв`язку з тим, що не набрало достатньої кількості голосів (а.с. 8).
28.12.2025 депутатом Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області Кобилінським І.М. в присутності свідків складено акт обстеження умов проживання позивачки відповідно до якого створено умови для виховання, розвитку та проживання неповнолітньої дитини (а.с. 13-15).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.
Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Сімейного кодексу України (СК України), держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частинами 4, 5 статті 167 СК України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. 
Статтею 257 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
У свою чергу баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Головним у вирішенні даного спору є мотивація потенційного опікуна, дійсне прагнення до забезпечення понад усе інтересів дитини, а не своїх власних, а також якість зв`язку і особистого контакту між опікуном і дитиною. З`ясування наявності можливості та спроможності конкретної особи бути опікуном малолітньої дитини з урахуванням її особистісних якостей та характеристики, з урахуванням характеру взаємовідносин між потенційним опікуном і підопічним, а також з`ясування питання, чи відповідає інтересам дитини призначення опікуном саме цієї особи, - є оціночним, береться до уваги не окремо а у сукупності з іншими обставинами, і саме до повноважень та компетенції органу опіки та піклування віднесено вирішення даного питання. І в цій частині суд не може перебирати на себе обов`язки органу опіки. Разом з тим, дана обставина (рівень мотивації і готовність бути опікуном) не є незмінною характеристикою у часі, - тому такий висновок органу опіки, зроблений ним при одних обставинах і у певний час, може бути обґрунтованим при даних конкретних умовах, але може бути у подальшому змінений у разі зміни обставин на краще, що залежить від позивача, від його поведінки і відношення до дітей та від розвитку відносини між ним і дитиною.
Збалансованим слід вважати рішення, коли орган зважив з одної сторони всі переваги і цінність для дитини знаходження її у родині за кровною спорідненістю, і з другої сторони порівняв їх з перевагами знаходження дитини під іншою опікою, та прийняв рішення виходячи з інтересів дитини.
Аналізуючи надані докази, суд враховує висновок служби у справах дітей Олександрівської селищної ради про можливість громадянина виконувати обов`язки опікуна, піклувальника від 01.08.2025 № 01-33 у відповідності до якого служба вважає недоцільним влаштування дитини ОСОБА_5 під опіку позивачки, оскільки він вже влаштований до сімейної форми виховання, а саме до дитячого будинку сімейного типу де проживає та виховується разом зі своїми рідними братами. Суд враховує, що знаходження дітей в одному закладі (фактично в умовах прирівняних до одної сім`ї) повністю відповідає їхнім інтересам, і що безумовно розлучення дітей між собою їхнім інтересам не відповідає, а тому суд вважає, що орган опіки правильно взяв до уваги вказану обставину і відмовляючи бабусі у призначенні її опікуном однієї дитини мав на меті не допустити розлучення дітей між собою, і виходив з найкращих інтересів дитини ОСОБА_5 .
Судом враховано обставини, встановлені під час судового розгляду, а саме, що позивачка не здійснювала протягом тривалого часу жодних дій щодо налагодження контакту зі своїм онуком (даний факт остання особисто підтвердила у судовому засіданні): не намагалася з ним зустрічатися, якимось чином проводити час тощо. Після позбавлення дитини батьківських прав і до постійного його влаштування до прийомної сім`ї позивачка не звернулася до органу опіки та піклування для встановлення над ним опіки, однак саме на неї полягав такий обов`язок щодо повідомлення про наміри бути опікуном, а не на орган опіки та піклування щодо встановлення осіб родичів дитини, про що зазначала представник позивачки.
Суд також враховує, що позивачка працює і проживає в м. Києві і яким чином вона, у разі призначення її опікуном, буде займатися вихованням свого онука і опікуватися про нього, остання суду належним чином не обґрунтувала. Її посилання, що вона звільниться і працевлаштується в селищі Олександрівка, є лише її припущеннями і не доводить того, що вона отримуватиме заробітну плату, яка забезпечить проживання та життєдіяльність її, її онука та її чоловіка, який є безробітним, пенсіонером та інвалідом.
За таких обставин у задоволенні позовної заяви слід відмовити.
Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 280-282, 284, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви представника ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення опікунства над малолітньою дитиною – відмовити. 

На рішення суду протягом 30 днів з дня його складання може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП – НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Представник позивача: ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ордер про надання правничої допомоги серії ВА № 1131343 від 15.12.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 32 від 30.12.2003.
Відповідач: Олександрівська селищна рада Кропивницького району Кіровоградської області, код ЄДРПОУ 04364035, адреса: 27300, Кіровоградська область, Кропивницький район, селище Олександрівка, вул. Незалежності України, 78.
Представник відповідача: Жабокрицька Наталія Володимирівна, адреса: 27308, Кіровоградська область, Кропивницький район, село Несваткове, вул. Перша, буд. 6, довіреність від 03.06.2026 № 01-33/258.
Третя особа: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.В. МИРОШНИЧЕНКО