ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року	Львів	Справа № 460/12607/25 пров. № А/857/11040/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року, головуючий суддя – Ксензюк А.Я., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач – ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ГУПФУ у Волинській області, в якому просила скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №262240032294 від 05.06.2025; визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового стажу період роботи з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року та пільгового стажу роботи на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутах, повний робочий день з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року відповідно до наказу №186 К-1 від 22.05.2002 року, згідно довідки №55 Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо» від 26.05.2025 року; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи на посаді прибиральниці в Інституті географії Національної Академії Наук України з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року та згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року ; період роботи з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року згідно довідки №55, виданої Філією КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо», від 26.05.2025 року до пільгового стажу водієм міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29.05.2025 року і призначити та виплатити позивачу пільгову пенсію за віком, починаючи з 29.05.2025 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що позивачем були надані належні докази на підтвердження повної зайнятості та пільгового періоду роботу у Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо». З огляду на вказане, вважає рішення відповідача протиправним та просить його скасувати, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №262240032294 від 05.06.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до її страхового стажу період роботи з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року та до пільгового стажу період роботи з 22.05.2002 року по 26.05.2025 на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутах з повним робочим днем у Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.05.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу період роботи з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року та до пільгового стажу період роботи з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутах з повним робочим днем у Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо». 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.11.1990 року в період з 15.04.1991 року по 28.02.2011 року позивач працювала на посаді прибиральниці в Інституті географії Національної Академії Наук України. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року, оскільки в сканкопії трудової книжки, доданої до електронної пенсійної справи, не можливо ідентифікувати дату наказу на звільнення. Згідно з довідкою Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно Експлуатаційне Депо» від 26.05.2025 року №55, позивач працювала повний робочий день у Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо» у період з 22.05.2002 року по теперішній час (станом на дату видачу довідки від 26.05.2025) на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутках (перевезення пасажирів у міському пасажирському транспорті). Однак, не взято до уваги той факт, що спірний період перетинається з роботою в Інституті географії Національної Академії Наук України з 22.05.2002 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року та даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди, з яких складається страховий стаж, визначено статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Д
досягнувши 55-річного віку позивач 29.05.2025 року звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV. Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач).
05.06.2025 року відповідачем прийнято рішення №262240032294, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.8 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. У рішенні також зазначено, що страховий стаж позивача становить 37 років 2 місяці 27 днів, пільговий стаж відсутній. Результати розгляду документів, доданих до заяви: - за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року, оскільки в скан-копії трудової книжки, доданої до електронної пенсійної справи, не можливо ідентифікувати дату наказу на звільнення. за по доданими документами до пільгового стажу не зараховано період роботи з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року згідно довідки №55 від 26.05.2025 року, оскільки даний період перетинається з роботою в Інституті географії Національної Академії Наук України з 22.05.2002 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.11.1990 року та даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, повна зайнятість не підтверджена та пільговий період потребує перевірки.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом (позовною заявою) у цій справі з наведеними вище позовними вимогами до відповідача.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявність у позивача уточнюючих довідок про характер роботи та характеристики виконуваної роботи, що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах з урахуванням висновків суду про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу періоду його роботи у Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо» з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року. Крім того, відсутні сумніви щодо працевлаштування позивача в спірний період з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року, який підтверджується записами трудової книжки, які безпідставно не взяті до уваги відповідачем під час винесення рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, а відтак такий період роботи позивача підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Як передбачено статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення» - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Статтею 24 вказаного Закону передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим-третім цього пункту, у період до 01.04.2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім-тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим-двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім-тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті.
Таким чином, пункт 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV (в редакції чинній на момент звернення позивачки за призначенням пенсії) визначав, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам за наявності у сукупності таких обов`язкових умов:
- досягнення особою 55-річного віку;
- наявності у особи загального страхового стажу: не менше 30 років для чоловіків та не менше 25 років для жінок;
- наявності у особи стажу роботи на посаді водія міського пасажирського транспорту (автобуса, тролейбуса, трамвая): не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок.
Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №637).
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи приписи Порядку №637, підтвердження трудового стажу потрібне у разі відсутності трудової книжки, необхідних записів в трудовій книжці, а також якщо містяться неправильні й неточні записи про періоди роботи.
Вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 року №412; далі - Інструкція №162).
Разом з тим, наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58) та визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція №162 не застосовується.
Разом з тим, що положення Інструкції №162 та Інструкції №58 узгоджуються за своєю структурою й змістом, а відтак не потребують повторення.
Згідно з пунктом 1.1 Інструкції №58, встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
В пункті 2.2 Інструкції №58 передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України.
Згідно із п.2.11 Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Пунктами 2.12-2.13 Інструкції №58 передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця, який зобов`язаний здійснити виправлення у трудовій книжці у разі виявлення неправильного або неточного запису.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права
З матеріалів справи слідує, що в період з 15.04.1991 по 28.02.2011 позивач працювала на посаді прибиральниці в Інституті географії Національної Академії Наук України. При цьому записи трудової книжки виконані чітко, без підтирань та закреслень, містять чіткий відтиск печатки підприємства, на якому працював позивач, а також матеріали справи не містять доказів визнання недостовірними записів трудової книжки позивача щодо періодів його роботи.
Окрім того, період роботи позивача в Інституті географії Національної Академії Наук України з 15.04.1991 року по 28.02.2011 року також підтверджується наявними в матеріалах справи довідками Інституту географії Національної Академії Наук України від 21.05.2025 року №42-к та №41-к. 
У вказаних довідках містяться посилання на номери та дати наказів про прийняття та звільнення позивача з посади прибиральниці, які в свою чергу були наявні у відповідача на момент прийняття спірного рішення, однак не були ним взяті до уваги, враховуючи підставу не зарахування спірного періоду роботи позивача до його страхового стажу через те, що в скан-копії трудової книжки, доданої до електронної пенсійної справи, не можливо ідентифікувати дату наказу на звільнення.
Колегія суддів зазначає, що виявлений відповідачем недолік оформлення трудової книжки, а саме: неможливість ідентифікувати дату наказу на звільнення, не може вважатися достатньою підставою неврахування відомостей при обчисленні стажу роботи, оскільки внесення записів до відомостей про особу до трудової книжки не здійснювалось позивачем.
Верховний Суд у своїй постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
У постанові від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд вказав, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.
У той же час слід враховувати, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, а право на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок заповнення документів.
Законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на відповідача завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах пенсійним органом не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо спірного періоду роботи позивача, а протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу, виявивши формальний недолік
Колегія суддів зазначає, що дані трудової книжки позивача не містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів до страхового стажу позивача, що враховується при призначенні пенсії.
Отже, як правильно зазначив суд попередньої інстанції, відсутні сумніви щодо працевлаштування позивача в спірний період з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року, який підтверджується записами трудової книжки, які безпідставно не взяті до уваги відповідачем під час винесення рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, а відтак такий період роботи позивача підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Щодо доводів апелянта про те, що до пільгового стажу позивача не підлягає зарахуванню період роботи з 22.05.2002 року 26.05.2025 року у Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо», оскільки даний період перетинається з роботою в Інституті географії Національної Академії Наук України з 22.05.2002 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.11.1990 року та даних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а отже повна зайнятість не підтверджена та пільговий період потребує перевірки, то колегія суддів зазначає наступне.
Як слідує з наявної в матеріалах справи довідки Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо» від 26.05.2025 року №55, позивач працювала повний робочий день у Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо» у період з 22.05.2002 року по теперішній час (станом на дату видачу довідки від 26.05.2025 року) на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутках (перевезення пасажирів у міському пасажирському транспорті). 
Така довідка видана на підставі особової картки ф. П-2, наказів по особовому складу, відомостей про нарахування заробітної плати. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, що така довідка будь-ким оскаржена та не визнана недійсною, а відтак підлягає врахуванню.
Отже, вказаною довідкою підтверджується період роботи позивача у Філії КП «КИЇВПАСТТРАНС» «Дарницьке Трамвайне Ремонтно-Експлуатаційне Депо» у період з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року з повним робочим днем, який повинен бути зарахований до пільгового стажу позивача та безпідставно не врахований відповідачем.
Крім того суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач безпідставно відмовив у зарахуванні до страхового стажу позивача окремих періодів трудової діяльності, оскільки відсутність у відомостях про застраховану особу інформації щодо сплати страхових внесків страхувальником у періоди роботи позивача не є підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Колегія суддів наголошує, що застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку, проте звертатися до суду з вказаною вимогою до страхувальника є правом, а не обов`язком застрахованої особи, а порушення страхувальником порядку сплати страхових внесків не може тягнути негативні наслідки для застрахованої особи у виді не зарахування періодів роботи до страхового стажу
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а та від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17.
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що слід зарахувати позивачу до його страхового стажу період роботи з 15.04.1991 року по 18.02.2011 року згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 01.11.1990 року та до пільгового стажу період роботи з 22.05.2002 року по 26.05.2025 року на посаді водія трамвая на пасажирських маршрутах з повним робочим днем у Філії КП «КИЇВПАСТРАНС» «Дарницьке трамвайне ремонтно-експлуатаційне депо».
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 січня 2026 року у справі №460/12607/25 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи. 
Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич