ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року м.Черкаси Справа № 925/216/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання А.М.Буднік, у відкритому судовому засіданні і приміщенні суду розглянув справу за позовом Приватного підприємства "ТУЯ", м.Львів, вул.Холодна,38А
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євродороги", Черкаська область, Звенигородський район, смт.Лисянка, вул.Поштова,25
про стягнення 284132,52 грн боргу за договором поставки,
без участі повноважних представників сторін. 
Приватне підприємство "ТУЯ" звернулось в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євродороги" про стягнення заборгованості за договором поставки товару від 29.09.2023 №29/09-01 в сумі 284132,52 грн, зокрема: 
216520,16 грн основного боргу,
10651,12 грн інфляційних втрат,
8041,59 грн – 3% річних,
48919,65 грн пені,
а також про відшкодування судових витрат.
У судовому засіданні 19.03.2026 представник позивача вимоги підтримав та вказав на частковий розрахунок відповідача за поставлений товар. Повний розрахунок своєчасно не проведено, що стало причиною звернення в суд за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу та обтяжень на суму боргу. 
Відповідач на позов не відреагував. Відзиву чи заперечень суду не подано. Відповідач належно повідомлений про час і місце проведення засідання – ухвала суду доставлена в електронний кабінет відповідача 25.02.2026 о 10:19 год.
У справу подані докази направлення позивачу заявки на постачання товару відповідачеві, а також ТТН про доставку і розвантаження товару та податкові накладні на господарську операцію позивача. 
Інших документів не подано. 
За результатами судового розгляду судом 30.04.2026 в судовому засіданні приєднано до справи вступну та резолютивну частину судового рішення – без їх проголошення відповідно до приписів ст.ст.233, 240 ГПК України. 
Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:
29.09.2023 між сторонами укладено письмовий договір поставки №29/09-01, викладений у формі єдиного документу, де ТОВ "Туя" (позивач) виступає постачальником, виконавцем, кредитором, стягувачем, а ТОВ "Євродороги" (відповідач) виступає замовником, покупцем, отримувачем, платником та боржником (а.с.9). 
05.06.2025 відповідачеві виставлено рахунок на оплату №196 на суму 438672 грн (з ПДВ), за щебеневу суміш фракція 0-40 (а.с.10).
За умовами договору (п.1.1.) за замовленням відповідача позивач виконав постачання товару – щебенева суміш в асортименті на загальну суму 302148,94 грн, що підтверджено видатковими накладними: 
№473 від 05.06.2025 на суму 56922,08 грн (а.с.11); 
№478 від 06.06.2025 на суму 28706,70 грн (а.с.11 зворот); 
№840 від 28.08.2025 на суму 55623,61 грн (а.с.12); 
№844 від 29.08.2025 на суму 61150,87 грн (а.с.12 зворот); 
№848 від 01.09.2025 на суму 59255,81 грн (а.с.13); 
№901 від 09.09.2025 на суму 40489,87 грн (а.с.13 зворот). 
Документи підписані представниками сторін та скріплені печатками. Претензій щодо об`ємів, кількості, вартості постачання – не висловлено. 
Відповідачем проведено частковий розрахунок на суму 85628,78 грн. 
Заборгованість відповідача складає 216520,16 грн, що є предметом спору. На претензію позивача (від 27.01.2026, а.с.14) щодо погашення заборгованості - відповідач не відреагував. Ухилення відповідача від виконання грошового зобов`язання стало причиною звернення позивача з позовом в Господарський суд Черкаської області до відповідача за захистом порушеного пава та стягнення боргу. На суму боргу нараховані обтяження та санкції.
Представник позивача вимоги підтримав. 
Відповідач вимоги не заперечив, відзиву не подав. Пропозицій по врегулюванню спору не направив. 
Інших доказів не подано. 
Оцінюючи пояснення учасників та докази сторін у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до повного задоволення.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі. 
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Сторони за договором є суб`єктами господарювання на ринку постачання продуктів харчування та супутніх послуг, самостійними юридичними особами з присвоєнням ідентифікаційного коду, визначенням видів діяльності, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ – положення ст.93 Цивільного кодексу України.
Позивач звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом про стягнення з відповідача 216 520,16 грн боргу, 10651,12 грн інфляційних втрат, 8041,59 грн -3% річних за користування грошовим коштами, 48919,65 грн пені за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до умов договору поставки №29/09-01 від 29.09.2023 за постачання товару (щебенева суміш). 
Оскільки борг відповідачем в обумовлений договором строк не погашено, в зв`язку з чим на суму заборгованості кредитором нараховані обтяження та санкції і позивач вимушений звернутися в Господарський суд Черкаської області з позовом за захистом порушеного права та примусовим стягненням заборгованості. 
Відповідно до положень ст.ст.6, 11, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах письмового двостороннього строкового консенсуального оплатного договору поставки продукції від 29.09.2023 №29/09-01 (а.с.9); договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним, не розірваний сторонами та є дійсним на момент спірних правовідносин. Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст.204 Цивільного кодексу України). 
Договір відповідає положенням глави 54 Цивільного кодексу України – поставка товару як різновид відносин "купівлі-продажу".
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (чинний на момент спірних відносин).
Відповідно до Цивільного кодексу України:
п.1 ч.2 ст.11. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини;
ч.1, 2 ст.509. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу;
ст.525. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом;
ст.526. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;
ст.530. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства;
ст.599. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;
ст.610. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання);
ст.611. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом; 
ст.629. Договір є обов`язковим для виконання сторонами;
ч.1, 2 ст.712. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін;
ч.1 ст.655. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму;
ч.1 ст.663. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу;
ч.1 ст.692. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору поставки щебеневої суміші від 29.09.2023 №29/09-01 здійснено поставку відповідачу товару (щебінь) окремими партіями з видачею відповідного рахунку на оплату (а.с.10), що підтверджується видатковими накладними: №473 від 05.06.2025 на суму 56922,08 грн (а.с.11); 
№478 від 06.06.2025 на суму 28706,70 грн (а.с.11 зворот); 
№840 від 28.08.2025 на суму 55623,61 грн (а.с.12); 
№844 від 29.08.2025 на суму 61150,87 грн (а.с.12 зворот); 
№848 від 01.09.2025 на суму 59255,81 грн (а.с.13); 
№901 від 09.09.2025 на суму 40489,87 грн (а.с.13 зворот), 
та відповідними товарно-транспортними накладними з оформленням податкових накладних на підтвердження господарської операції (а.с.57-75), на загальну суму 302148,94 грн (з ПДВ). Спору по кількості та вартості майна немає. 
Відповідачем оплата проведена лише частково на 85628,78 грн - 27.08.2025, що враховано позивачем при зверненні з позовом. 
Чинність господарської операції та наявність заборгованості перед позивачем не спростована відповідачем.
Доказів об`єктивної неможливості заперечити вимоги чи провести обумовлений розрахунок відповідачем не подано; вимоги позивача не спростовано в належний спосіб. Станом на день розгляду справи відповідачем доказів погашення заборгованості до суду не подано, незважаючи на вже проведений частковий розрахунок з позивачем на умовах договору. Відповідач відзиву на позов не подав.
(вх.суду №4460/26 від 17.03.2026, а.с.55-57) вказав, що подані позивачем документи не дозволяють задовольнити позов, договірні умови про санкції не відповідають положенню 
Невиконання відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання у строки, встановлені п.2.4 договору поставки від 29.09.2023 №29/09-01 – 05.06.2025 - є правовою підставою для стягнення заявленої позивачем обтяження основного боргу та санкцій у примусовому порядку. Суд вважає, що строк виконання грошового зобов`язання відповідачем є таким, що настав. 
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат (розрахунок а.с.16).
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданих позивачем у позовній заяві розрахунків, розміри інфляційних втрат за порушення строків розрахунків складають відповідно:
з суми прострочення 478672 грн за період прострочення з 06.06.2025 по 27.08.2025 – інфляційні втрати 1742,42 грн;
з суми прострочення 353043,22 грн за період прострочення з 28.08.2025 по 17.02.2026 - інфляційні втрати 8908,70 грн, з урахуванням періоду прострочення оплати, встановлених індексів інфляції в державі та проведеного часткового розрахунку відповідачем в окремі періоди, а всього 10651,12 грн. 
Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки позивача за вказані ним періоди є правильними, не перевищують суми можливого нарахування і відповідачем не оспорюються.
Вимоги про стягнення з відповідача 10651,12 грн інфляційних втрат підлягають до задоволення. 
Щодо стягнення пені як забезпечення виконання зобов`язання (розрахунок а.с.16 зворот).
За невиконання грошового зобов`язання відповідно до п.5.2 договору (а.с.9), позивач (постачальник) має право на стягнення з відповідача (покупця) пені в розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Договір про забезпечення виконання зобов`язання у вигляді пені укладено в письмовому виді відповідно до приписів ст.ст.546, 547, 549 Цивільного кодексу України (як різновид неустойки).
Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені з відповідача у відповідні періоди прострочення:
1- з суми заборгованості 438672 грн за 82 дні прострочення (з 06.06.2025 по 27.08.2025) – 18204,89 грн пені;
2- з суми заборгованості 353043,22 грн за 173 дні прострочення (з 28.08.2025 по 17.02.2026) – 30714,76 грн пені;
Суд самостійно оцінює розрахунок пені позивача та застосовує для перевірки математичного розрахунку калькулятор санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунок позивачем виконано вірно, з зазначенням сум боргу в окремі періоди, з застосуванням договірної ставки 0,05% від суми прострочення у спірні періоди, з дотриманням можливих скорочених строків нарахування пені, які обмежені вимогами ЦК України. 
Стягненню підлягає 67612,36 грн пені за спірний період. 
Щодо стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами (розрахунок а.с.16 зворот).
Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач вправі вимагати стягнення з відповідача грошової заборгованості з урахуванням 3 відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Відповідно до наданих позивачем у позовній заяві розрахунків, розміри відсотків за користування грошовими коштами складають відповідно:
1- з суми заборгованості 438672 грн за 82 дні прострочення (з 06.06.2025 по 27.08.2025) – 2992,58 грн річних;
2- з суми заборгованості 353043,22 грн за 173 дні прострочення (з 28.08.2025 по 17.02.2026) – 5049 грн річних, з урахуванням періоду прострочення оплати та проведеного часткового розрахунку відповідачем в окремі періоди. 
Розрахунки позивача перевірені судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Еліт: Ліга Закон". Розрахунки позивача за вказані ним періоди є правильними, не перевищують суми можливого нарахування і відповідачем не оспорюються.
Вимоги про стягнення з відповідача 8041,59 грн -3% річних підлягають до задоволення. 
Відповідно до ст.ст.74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.
Суд зазначає, що сплата заборгованості відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання до суду належного відзиву чи й доказів проведення розрахунку з позивачем. 
Обґрунтування належності способу захисту у спірних правовідносинах 
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). 
Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. 
Суд при прийнятті рішення також враховує та розділяє правові висновки, викладені в Постанові КЦС ВС від 21.08.2024 №462/7300/20 (61-3945св24): виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності, розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "PLACUIT IN OMNIBUS REBUS PRAECIPUUM ESSE IUSTITIAE AEQUITATISQUE QUAM STRICTI IURIUS RATIONEM" яка означає "у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляд кожної конкретної справи. 
Суд враховує правові висновки постанови КЦС ВС від 23.10.2024 у справі №753/25081/21 (61-8693св), що цивільна справа має бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів а також правдивості твердження заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. 
За вказаних обставин суд вважає, що позивачем доведено порушення свого права відповідачем, яке підлягає захисту судом. 
Відповідачем всупереч вимог та приписів ч.1 ст.74, ст.76, 77 ГПК України факту належного виконання зобов`язання перед позивачем у визначений договором строк не доведено; доводів та документів позивача не спростовано.
За вказаних обставин суд вважає, що позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права, передбачений приписами ст.ст.15-16 Цивільного кодексу України, тому позов підлягає до повного задоволення. Належить стягнути з відповідача за договором поставки продукції від 29.09.2023 №29/09-01 на користь позивача заборгованість в сумі 284132,52 грн боргу та санкцій, зокрема: 216520,16 грн основного боргу, 10651,12 грн інфляційних втрат, 8041,59 грн – 3% річних, 48919,65 грн пені.
Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.
Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п.4 ст.11 ГПК України): 
- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили – з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення "Агрокомплекс проти України" №23465/03 від 08.03.2012);
- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення "Серявін проти України" №4909/04 від 10.02.2010, рішення "Трофімчук проти України" №4241/03 від 28.10.2010); 
- принцип повноти та межі обґрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія А, №303-А, п.29); 
- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення "Желтяков проти України" №4994/04 від 09.09.2011).
Відповідно до п.3 ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі повного задоволення позову покладаються на відповідача повністю. Відтак, належить стягнути на користь позивача 3409,59 грн судового збору.
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
1.1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євродороги" (Черкаська область, Звенигородський район, смт.Лисянка, вул.Поштова,25, код ЄДРПОУ 44946022, номер рахунку в банку невідомий) на користь Приватного підприємства "Туя" (м.Львів, вул.Холодна, 38А, код ЄДРПОУ 30478031, номер рахунку в банку невідомий) 
216520,16 грн основного боргу,
10651,12 грн інфляційних втрат,
8041,59 грн – 3% річних,
48919,65 грн пені,
та 3409,59 грн судового збору.
1.2. Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено та підписано 08.05.2026

Суддя Г.М.Скиба