Справа № 711/1578/26
Номер провадження 1-кп/711/338/26

В И Р О К
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді: ОСОБА_1 
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 
прокурорів -    ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 12025250310003941 від 28.11.2025 відносно: 
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Монастирище, Черкаської області, громадянки України, українки, незаміжньої, дітей на утриманні не має, з середньою освітою, офіційно не працюючої, інвалідом, учасником бойових дій, депутатом, ліквідатором наслідків ЧАЕС не є, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої - 07.01.2026 Придніпровським районним судом міста Черкаси за ч.1 ст.309 до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік,
 
обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.361, ч.4 ст.190 КК України,
 
із участю в судовому розгляді: 
обвинуваченої - ОСОБА_5 
потерпілої - ОСОБА_6 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 26.11.2025 о 17:29 год., перебуваючи у місті Черкаси, бул. Шевченка, буд. 398, умисно, розуміючись на тонкощах банківської системи, зокрема щодо надання послуг клієнтам АТ КБ «ПриватБанк», видаючи себе за клієнта банку ОСОБА_6 , використовуючи банківську картку № НОМЕР_1 , відкриту у АТ КБ «ПриватБанк», відкриту на ім`я ОСОБА_6 , помістила її до банкомату АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: місто Черкаси, бульвар Шевченка, 398 та у меню вибрала операцію зі зміни фінансового номеру, далі ввела новий фінансовий номер № НОМЕР_2 , який належить її матері ОСОБА_7 та який перебував у користуванні ОСОБА_5 , після чого на номер мобільного телефону № НОМЕР_3 надійшло підтвердження, яке ОСОБА_5 ввела в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», знаходячись за адресою: місто Черкаси, бульвар Шевченка, 398, після чого було здійснено зміну фінансового номеру телефону по банківській картці потерпілої. В подальшому використовуючи власний мобільний телефон марки «ZTE Blade A3 2020» із мобільним номером № НОМЕР_2 , ввела у вікні для входу до додатку АТ КБ «ПриватБанк» вказаний номер телефону в якості логіну та натиснула кнопку «Забули пароль?», після чого за допомогою фінансового номеру телефону, на який надійшов запит для підтвердження, здійснила зміну паролю у додатку «Приват-24» та вхід у додаток від імені клієнта банку ОСОБА_6 , що призвело до несанкціонованого втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.
Вона ж, 26.11.2025 у період часу із 17:37 год. по 19:57 год., перебуваючи у місті Черкаси, більш точного місця не встановлено, умисно, маючи умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_6 , шляхом обману та вчинення незаконних операцій, з використанням, переданої їй пластикової банківської картки № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», відкритої на ім`я ОСОБА_6 ,та пін-коду до неї, який повідомив їй ОСОБА_8 , шляхом обману та зловживання довірою останнього, заволоділа майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме: з використанням електро-обчислювальної техніки, мережі Інтернет і мобільного телефону марки «ZTE Blade A3 2020», з сім-карткою № НОМЕР_2 , який ОСОБА_5 самостійно підв`язала в якості фінансового номеру у АТ КБ «ПриватБанк» клієнта ОСОБА_6 , здійснивши вхід до облікового запису у мобільному додатку «Приват-24», шляхом обману заволоділа грошовими коштами із банківських рахунків потерпілої ОСОБА_6 , відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», шляхом здійснення ряду операцій по зняттю та переказах грошових коштів, а саме: 
- 26.11.2025 о 17:37 год. - із картки № НОМЕР_4 здійснила переказ в сумі 10050, 00 грн. на картку № НОМЕР_5 , відкриту у АТ «Універсалбанк» на ім`я ОСОБА_9 ;
- 26.11.2025 о 17:57 год. - із картки № НОМЕР_1 здійснила переказ в сумі 2010,05 грн. на картку № НОМЕР_6 , відкриту у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 ;
- 26.11.2025 о 18:34 год. - із картки № НОМЕР_1 здійснила переказ в сумі 4522,61 грн. на картку № НОМЕР_6 , відкриту у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_7 ;
- 26.11.2025 о 19:42 год. - зняття готівки із картки № НОМЕР_1 в сумі 6000,00 грн. у банкоматі м. Черкаси, бульв. Шевченка, 398;
- 26.11.2025 о 19:57 год. - зняття готівки із картки № НОМЕР_1 в сумі 2400,00 грн. у банкоматі м. Черкаси, бульв. Шевченка, 398.
Так, ОСОБА_5 заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 та завдала їй матеріальної шкоди на загальну суму 24982,66 грн., якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд.
Суд вважає, що пред`явлене обвинувачення в ході судового розгляду доведено у повній мірі і дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч. 1 ст. 361 КК України - несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем; за ч. 4 ст. 190 КК України, а саме шахрайстві, вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки. 
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України визнала повністю, у вчиненому щиро покаялась, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення нею інкримінованих їй органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і вона їх у повному обсязі підтверджує, але від детальних показів відмовилась у відповідності до ст.63 Конституції України. 
Враховуючи те, що обвинувачена в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та потерпіла не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, роз`яснивши їй положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченої та не знайшов підстави вважати, що остання себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані нею у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Суд, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій, суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, які відповідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченої, яка раніше судима, офіційно не працевлаштована, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, амбулаторну психіатричну допомогу у лікаря психіатра м. Черкаси не одержує, по місцю проживання характеризується посередньо, вину визнала, щиро розкаялась, висловивши щирий жаль з приводу своїх вчинків та осудила свою поведінку.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченої, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялась, бажає добровільно відшкодувати потерпілій завданий збиток, критично оцінювала свої дії та готова нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з її вини.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідків, особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, поведінку обвинуваченої після вчинення інкримінованих їй злочинів, яка усвідомлюючи свою провину, зробила належні висновки, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.50 КК України, призначити покарання з застосуванням ч.1 ст.70 КК України, та остаточне покарання визначити у виді позбавлення волі, що буде достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження вчинення нею нових злочинів та з урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинувачену обов`язки відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України.
Відповідно до Постанови ОП ККС від 1 квітня 2024 року у справі № 183/6854/20 (провадження № 51-4885кмо23), якщо особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком особі призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК України, щодо призначення остаточного покарання, не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.
Оскільки ОСОБА_5 засуджена Придніпровським районним судом м. Черкаси від 07.01.2026 року за ч.1 ст.309 КК України до реального покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Тому вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.01.2026 року - виконувати самостійно.
Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.
Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченої, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченої, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Як вбачається з матеріалів справи, у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 в процесі досудового розслідування запобіжний захід не обирався.
В ході судового розгляду ОСОБА_6 подала цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
В ході судового розгляду ОСОБА_5 визнала позовні вимоги в повному обсязі.
При вирішенні даного позову суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
У частинах першій, четвертій статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 
Дослідивши цивільний позов та його додатки, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 за завдану матеріальну шкоду в сумі 24982 грн. 66 коп та моральної шкоди в сумі 5000 грн. Всього в сумі 29982 грн. 66 коп.
Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі. Спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду (ч. 2 ст. 96-1 КК України).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, враховуючи вищевказані положення КПК України, суд застосовує спеціальну конфіскацію до майна за допомогою якого було вчинено злочин, а саме: на мобільний телефон марки «ZTE Bbade A32020» imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 із сім-картками № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 .
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).
Оскільки суд вже дійшов висновку про спеціальну конфіскацію мобільного телефону марки «ZTE Bbade A32020» imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 із сім-картками № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , на користь держави, арешт накладений на нього скасуванню не підлягає.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.02.2026 року, а саме на: мобільний телефон марки «IPHONE 7» (MN9X2LL/А) imei: НОМЕР_11 із сім-картками № НОМЕР_12 , пароль НОМЕР_13 ; Мобільний телефон марки «SONY XPERIA» модель (H8266) imei1: НОМЕР_14 , imei2: НОМЕР_15 із сім-карткою № НОМЕР_3 ; Банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_16 ; Сім-картки: № НОМЕР_17 , № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 , № НОМЕР_20 ; Документ на ім`я ОСОБА_10 ; Посвідчення водія гр. України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Процесуальні витрати відсутні. 
Долю речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує на підставі ст.100 КПК України. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.96-1, 100,325,349,368-371,374,615 КПК України, суд-
У Х В А Л И В:

Визнати  ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.361 КК України та призначити їй покарання: 
за ч.1 ст.361 КК України у вигляді - штрафу розміром одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн; 
за ч.4 ст.190 КК України у вигляді - 4 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покаранням більш суворим визначити  ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з визначенням іспитового строку 2 (два) роки з покладанням на неї обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України. 
Згідно з положеннями п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_5 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.01.2026 року, яким  ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік - виконувати самостійно.
Запобіжний захід не обирався.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов ОСОБА_6 до  ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити повністю.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 за завдану матеріальну шкоду в сумі 24982 грн. 66 коп та моральної шкоди в сумі 5000 грн. Всього в сумі 29982 грн. 66 коп.
Застосувати спеціальну конфіскацію у порядку ст. ст. 96-1, 86-2 КК України, а саме: мобільний телефон марки «ZTE Bbade A32020» imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 із сім-картками № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , котрий передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, за адресою: місто Черкаси, вул. Пастерівська, 104, та передати його в дохід держави.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 02.02.2026 року, а саме на: мобільний телефон марки «IPHONE 7» (MN9X2LL/А) imei: НОМЕР_11 із сім-картками № НОМЕР_12 , пароль НОМЕР_13 ; Мобільний телефон марки «SONY XPERIA» модель (H8266) imei1: НОМЕР_14 , imei2: НОМЕР_15 із сім-карткою № НОМЕР_3 ; Банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_16 ; Сім-картки: № НОМЕР_17 , № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 , № НОМЕР_20 ; Документ на ім`я ОСОБА_10 ; Посвідчення водія гр. України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Речові докази:
мобільний телефон марки «SONY XPERIA» модель (H8266) imei1: НОМЕР_14 , imei2: НОМЕР_15 із сім-карткою № НОМЕР_3 ; банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_16 ; сім-картки: № НОМЕР_17 , № НОМЕР_18 , № НОМЕР_19 , № НОМЕР_20 - передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, за адресою: місто Черкаси, вул. Пастерівська, 104 - повернути власнику за належністю;
документ на ім`я ОСОБА_10 ; посвідчення водія гр. України на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, за адресою: місто Черкаси, вул. Пастерівська, 104 - знищити після вступу вироку в законну силу;
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до ч.15 ст.615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошено резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. Повний текст вироку вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий:       ОСОБА_1