ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/1173/25	
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
представники сторін:
позивача: Левицький А.О.,
відповідача: Матіко С.Р.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Дудаша Івана Васильовича б/н від 29.12.2025 (вх. суду від 30.12.2025 № 01-05/3913/25)
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 ( повне рішення складено 09.12.2025, суддя Пригуза П.Д.)
у справі № 907/1173/25
за позовом: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс", м. Ужгород
до відповідача: Фізичної особи - підприємця Дудаша Івана Васильовича, с. Округла,Закарпатська обл.
про: стягнення коштів
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог позовної заяви та рішення суду першої інстанції:
Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця Дудаш Івана Васильовича, РНОКПП про стягнення суми боргу в розмірі 1 191 948.81 грн, з яких: 917 959.08 грн - заборгованість за поставлений товар 55 440.02 грн - інфляційних втрат; 218 549.71 грн - пеня.
В обґрунтування позову, позивач вказав, що відповідно до укладеного між сторонами договору, поставив відповідачу товар (необроблену деревину) на суму 934 777,20, однак відповідач оплатив за вказаний товар лише частково – в розмірі 16 818,12 грн, тому в останнього наявна заборгованість за поставлений товар в розмірі 917 959,08 грн. Крім цього, позивачем заявлено до стягнення 218 549.71 грн пені та 55 440.02 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Дудаш Івана Васильовича на користь Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" суму заборгованості у загальному розмірі 1 123 399.10 грн (один мільйон сто двадцять три тисячі триста дев`яносто дев`ять гривень 10 копійок), з яких: 917 959.08 грн (дев`ятсот сімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 08 копійок) - сума основного боргу; 55 440.02 грн (п`ятдесят п`ять тисяч чотириста сорок гривень 02 копійок) - інфляційні нарахування та 150 000.00 грн (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) - пеня.
Суд першої інстанції вказав, що належними і допустимими доказами у справі (товарно-транспортними накладними, журналом-ордером №2) підтверджується поставка позивачем товару відповідачу на загальну суму 934 777.20 грн, відповідачем здійснено лише часткову оплату поставленого товару на суму 16 818,12 грн, тому сума боргу складає 917 959,08 грн.
Водночас, враховуючи економічні і правові інтереси сторін, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належної до сплати пені з 218 549.71 грн до 150 000.00 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа- підприємець Дудаш Іван Васильович звернувся до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 у справі №907/1173/25 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Карпатський лісовий офіс» відмовити в повному обсязі.
Апелянт стверджує, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неналежних доказах, які не можуть підтверджувати факт наявності заборгованості, а саме: долучені до позовної заяви товарно-транспортні накладні не містить жодного підпису про отримання відповідачем деревини.
Також скаржник зауважує, що позивачем не долучено до матеріалів справи графіку поставки, який передбачений договором та документів, обов`язковість складення яких передбачена пунктом 3.5 Договору.
Отже, апелянт вважає, що місцевий господарський суд дійшов безпідставного висновку про доведеність позивачем поставки відповідачу лісопродукції.
Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 09 грудня 2025 року у справі №907/1173/25 залишити без змін.
Позивач зазначає, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції.
Позивач зауважує, що відповідачем не долучено та у матеріалах справи відсутні акти про відмову у прийнятті партії товару, актів про невідповідність товару, заперечень щодо порушення позивачем графіку поставки товару, тобто відсутні будь-які заперечення зі сторони покупця щодо кількості та якості поставленого товару.
На думку ДП «Ліси України», надані докази в сукупності підтверджують позовні вимоги в повному обсязі, переконливо свідчать про фактичні обставини здійснення постачання товару,

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2025 справу № 907/1173/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21.01.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Дудаша Івана Васильовича б/н від 29.12.2025 (вх. суду від 30.12.2025 № 01-05/3913/25) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 у справі № 907/1173/25.
Ухвалою апеляційного суду від 09.02.2026 призначено справу №907/1173/25 до розгляду у судовому засіданні на 17.03.2026.
Судове засідання 17.03.2026 не відбулося у зв`язку з неналежним функціонуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, а саме системи відеоконференцзв`язок, про що складено акт про несправність системи фіксування судового засідання технічними засобами.
Ухвалою апеляційного суду від 17.03.2026 призначено справу № 907/1173/25 до розгляду у судовому засіданні на 28.04.2026.
У судовому засіданні 28.04.2026 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, сторони надали суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина 2 статті 15 ЦК України ).
Згідно з ст. 3 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність.
Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).
Як було зазначено вище, у цій справі, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором купівлі продажу.
Згідно зі ст.74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Як слідує з матеріалів справи, на підтвердження вимог позовної заяви, позивач надав суду першої інстанції такі докази:
1) Договір купівлі-продажу необробленої деревини № UUCB-9753-2 від 05.12.2023 (а.с. 9-15);
2) Товарно-транспортні накладні (а.с. 19-32);
3) «Журнал ордер № 2 по рахунку 31» (а.с. 16);
4) Акт звірки (а.с. 8).
Апеляційний суд зауважує, що матеріали справи не містять жодного документу, підписаного двома сторонами на підтвердження продажу позивачем відповідачу деревини за Договором № UUCB-9753-2 від 05.12.2023 на суму 934 777,20 гривень.
Щодо долученого «Журналу ордеру № 2 по рахунку 31», то такий складений виключно позивачем, не містить посилань на Договір, тому не є належним доказом підтвердження часткової оплати відповідачем позивачу грошових коштів. Позивач не надав та в матеріалах справи відсутні банківські виписки чи інші докази, що підтверджують рух коштів та визнання боргу відповідачем.
Слід також зазначити, що пунктом 3.2. Договору № UUCB-9753-2 від 05.12.2023 (далі – Договору) передбачено, що поставка товару за даним Договором здійснюється окремими частинами (партіями товару) згідно з Графіком поставки за формою наведеною у Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного Договору. 
Сторони Договору, зобов`язані узгодити та підписати Графік поставки за формою, наведеною в Додатку №1, в строк не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з дня підписання цього Договору.
Пункт 3.4. Договору встановлює, що за фактом готовності партії товару, продавець повідомляє Покупцю про готовність товарної партії та надсилає запрошення на відбір партії товару (до відвантаження).
Пункт 3.5. протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання Покупцем від продавця повідомлення про готовність партії Товару до відвантаження та запрошення на відбір партії Товару:
- Покупець надсилає Продавцю у письмовому вигляді підтвердження про прибуття свого представника на відбір партії Товару, з зазначенням даних щодо представника та його повноважень або відмову від проведення такого відбору;
- у разі письмового направлення Покупцем підтвердження про прибуття представника на відбір партії Товару, представник Покупця, повноваження якого підтверджуються відповідними документами щодо представництва, проводить такий відбір.
Як підставно зауважено скаржником, жодних із перелічених документів, обов`язковість складення яких передбачено Договором, до матеріалів справи не долучено.
Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, тому судам у розгляді справи належить дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Суд касаційної інстанції неодноразово звертав увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Такий факт повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів не відповідає приписам процесуального законодавства (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Так, позивач керуючись стандартом доказування "вірогідності доказів", вказував про те, що надані ним докази в сукупності свідчать про реальність господарської операції – поставки товару за договором.
Відповідно до приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні документи це документи, які містять відомості про господарські операції та є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій підприємств – юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності (ст.ст. 1, 2, 9 Закону). Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
При цьому, апеляційний суд наголошує, що поза увагою суду попередньої інстанції залишилось те, що жодна з поданих позивачем товарно-транспортних накладних не містить підпису вантажоодержувача та позивач не зазначив який ж доказ має більш вірогідний характер на підтвердження визначених ним обставин.
Таким чином, оскільки у графі "Одержав" відсутній підпис уповноваженої особи відповідача, суд позбавлений можливості ідентифікувати особу, якій передавався товар, відтак позивачем не доведено факт здійснення господарської операції.
До того ж, товарно-транспортна накладна може бути доказом переміщення товару, проте, не є документом, який підтверджує отримання покупцем товару.
Також сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій. Акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості, проте за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19.08.2019 р. у справі № 916/2377/18, від 20.06.2018 р. у справі № 902/680/15, від 29.03.2018 р. у справі № 925/1165/16, від 11.08.2020 р. у справі № 910/4919/19.
На підставі викладеного, апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт передання товару позивачем відповідачу за укладеним Договором, тому місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог та у позові слід відмовити.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Дудаша Івана Васильовича б/н від 29.12.2025 (вх. суду від 30.12.2025 № 01-05/3913/25) підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 у справі № 907/1173/25 скасуванню. 

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.
На підставі ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений судовий збір Фізичною особою - підприємцем Дудашем Іваном Васильовичем при поданні апеляційної скарги, підлягає відшкодуванню скаржнику за рахунок Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс".
Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Дудаша Івана Васильовича б/н від 29.12.2025 (вх. суду від 30.12.2025 № 01-05/3913/25) – задоволити.
2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 у справі № 907/1173/25 в частині задоволених позовних вимог – скасувати. В цій частині прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В решті рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.12.2025 у справі № 907/1173/25 – залишити без змін.
3. Здійснити розподіл судових витрат 
Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Карпатський лісовий офіс" (код ЄДРПОУ ВП - 45554542, адреса філії - 88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 156) на користь Фізичної особи - підприємця Дудаша Івана Васильовича (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 20 221,18 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець