ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 369/125/17
провадження № 61-13085св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого - Синельникова Є. В., 
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Шиповича В. В., 

учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргаз»,
відповідач- ОСОБА_1 ,
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА «Ексінор», Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» Надра», ОСОБА_2 , 
особа, яка подала апеляційну скаргу, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент»,
особа, яка подала апеляційну скаргу та касаційну скаргу, - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерина Валеріївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця Шмідт Катерини Валеріївни на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року у складі колегії суддів Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У січні Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргаз» ( далі - ТОВ «Укргаз») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «КУА «Ексінор» (далі - ТОВ «КУА «Ексінор»), Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк» Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), ОСОБА_2 , про розірвання договору.

Позов мотивовано тим, що 11 грудня 2007 року між ТОВ «Укргаз» та ОСОБА_1 укладено договір участі у будівництві об`єкта № 8/2/11/138/Ж, за умовами якого замовник зобов`язався повністю сплатити та пред`явити забудовнику до погашення 5 482 штук емітованих іменних бездокументарних цільових облігацій серії В, а ТОВ «Укргаз» зобов`язати збудувати та передати замовнику в погашення облігацій квартиру АДРЕСА_1 .

19 грудня 2007 року замовник ТОВ «Укргаз» відповідно до вказаного договору участі у будівництві об`єкта уклав з ТОВ «КУА Ексінор» договір купівлі-продажу облігацій № Б-509/81-06-2/2007/001, відповідно до якого купив облігації. За умовами пункту 4.2.4. договору участі у будівництві об`єкта замовник зобов`язався передати забудовнику облігації до погашення упродовж терміну, визначеного Інформацією про випуск облігацій ТОВ «Укргаз», зареєстрованою Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку та опублікованою в офіційному виданні «Дивіденди інформ» за № 256 (592) від 25 жовтня 2006 року. Строк пред`явлення облігацій для погашення закінчився 24 червня 2013 року, однак ОСОБА_1 не пред`явила облігацій до погашення, чим порушила умови пункту 4.2.4. договору участі у будівництві об`єкта.

ТОВ «Укргаз» направив на адресу ОСОБА_1 вимогу про невиконання умов договору в частині пред`явлення облігацій до погашення, однак вказана вимога була залишена без виконання.

ТОВ «Укргаз» відповідно до пункту 4 Глави 1 Розділу 4 Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємства, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового рику (далі - НКЦПФР) від 27 грудня 2013 року № 2998, не може дотепер отримати розпорядження НКЦПФР про скасування реєстрації випуску облігацій серії С та анулювати свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій № 705/2/07 від 18 жовтня 2007 року.

Внаслідок порушення ОСОБА_1 умов пункту 4.2.4 договору участі у будівництві об`єкта ТОВ «Укргаз» понесло значні матеріальні витрати і не може виконати умови договору в частині передавання квартири, у зв`язку з чим на підставі частини другої статті 651 ЦК України просило суд розірвати укладений між ТОВ «Укргаз» та ОСОБА_1 договір участі у будівництві об`єкта. 

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Києво-Святошинський районний суд Київської області заочним рішенням від 26 червня 2017 року позов ТОВ «Укргаз» про розірвання договору задовольнив.

Розірвав договір участі у будівництві об`єкта від 11 грудня 2007 року № 8/2/11/138/Ж, укладений між ТОВ «Укргаз» та ОСОБА_1 , та стягнув на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн. 

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 13 березня заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року скасував, справу призначив до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Києво-Святошинський районний суд Київської області заочним рішенням від 28 грудня 2018 року позов ТОВ «Укргаз» про розірвання договору задовольнив, розірвав договір участі у будівництві об`єкта від 11 грудня 2007 року № 8/2/11/138/Ж, укладений між ТОВ «Укргаз» та ОСОБА_1 , стягнув на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн. 

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до частини другої статті 651 ЦК України істотним є таке порушення умов договору, коли внаслідок завданої цим шкоди одна сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала під час укладення договору. ТОВ «Укргаз» внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов договору участі у будівництві об`єкта від 11 грудня 2007 року понесло значні матеріальні витрати та не може виконати умови договору в частині передавання квартири. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, а спірний договір про участь у будівництві об`єкта - розірванню.

Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт Інвестмент» (далі - ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент») як особа, яка не брала участі у розгляді справи, оскаржило заочне рішення Києво-Святошинського районний суд Київської області від 28 грудня 2018 року в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд ухвалою від 08 липня 2021 року клопотання ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року задовольнив, поновив ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, зупинив дію заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року.

Київський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2022 року апеляційне провадження у справі за апеляційної скаргою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року закрив.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» не містять обґрунтування того, яким чином на права, інтереси та/або обов`язки товариства впливає оскаржуване рішення суду, яким розірвано договір участі у будівництві об`єкта від 11 грудня 2007 року № 8/2/11/138/Ж, укладений між ТОВ «Укргаз» та ОСОБА_1 , оскільки на ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» цим рішенням не покладено будь-яких обов`язків.

Не погоджуючись із заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва (далі - приватний виконавець) Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», оскаржила його в апеляційному порядку. До апеляційної скарги приватного виконавця згідно із заявою приєдналося ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент».

Київський апеляційний суд ухвалою від 05 березня 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» (яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра»), на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», про розірвання договору.

Київський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2024 року залучив ОСОБА_2 до участі у розгляді справи як особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Київський апеляційний суд ухвалою від 31 липня 2024 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», та за заявою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» про приєднання до апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , про розірвання договору - закрив.

Ухвалу апеляційного суду мотивовано тим, що з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, що набрала законної сили, яка постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» як особи, яка не брала участі у розгляді справи, наявні підстави для закриття апеляційного провадження у справі, оскільки одна і та сама особа, в тому числі в особі приватного виконавця як представника, фактично вдруге, повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою на те ж саме рішення суду. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що розгляд справ в апеляційному порядку передбачений розділом V «Перегляд судових рішень» ЦПК України, яким врегульовано питання закриття провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той же предмет із тих самих підстав, у зв`язку з чим можливим є застосування положень статті 255 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

18 вересня 2024 року приватний виконавець Шмідт К. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне апеляційним судом застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі приватний виконавець Шмідт К. В. посилається на те, що суд апеляційної інстанції, помилково закриваючи апеляційне провадження у справі, порушив вимоги частини другої статті 4 , частини четвертої статті 42, статей 56, 57, частини першої статті 352 ЦПК України, статей 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Посилається на постанову Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 509/84/14-ц (провадження № 61-10946св22) та вказує, що закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд не врахував, що обов`язок будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу; повноваження виконавця на звернення з позовною заявою, апеляційною скаргою є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі з апеляційною скаргою в інтересах стягувача на судове рішення. Звертає увагу, що оскаржувана ухвала апеляційного суду перешкоджає подальшому розгляду апеляційної скарги приватного виконавця Шмідт К. В. по суті спору. 

Доводи відзиву на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Укргаз» просить касаційну скаргу приватного виконавця Шмідт К. В. залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу апеляційного суду без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження за поданою касаційною скаргою, витребував матеріали справи та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд ухвалою від 03 червня 2025 року призначив справу до судового розгляду.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 19 березня 2026 року визначено такий складі колегії суддів для розгляду цієї справи: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Синельников Є. В., Фаловська І. М., Шипович В. В. 

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 квітня 2026 року у зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Карпенко С. О. та Фаловської І. М. визначено такий склад колегії суддів для розгляду цієї справи: Синельников Є. В. (головуючий), Осіян О. М., Сакара Н. Ю., Сердюк В. В. (суддя-доповідач), Шипович В. В.

Фактичні обставини, встановлені судами

Києво-Святошинський районний суд заочним рішенням від 26 червня 2017 року розірвав договір № 8/2/11/138/Ж участі у будівництві об`єкту від 11 грудня 2007 року, укладений між ТОВ «Укргаз» і ОСОБА_1 , стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укргаз» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Києво-Святошинський районний суд ухвалою від 13 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 26 червня 2017 року в справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 про розірвання договору задовольнив, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду від 26 червня 2017 року в справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 про розірвання договору скасував і призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Києво-Святошинський районний суд заочним рішенням від 28 грудня 2018 року розірвав договір № 8/2/11 /138/Ж участі у будівництві об`єкту від 11 грудня 2007 року, укладений між ТОВ «Укргаз» і ОСОБА_1 , стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укргаз» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

Київський апеляційний суд ухвалою від 08 липня 2021 року клопотання ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» як особи, яка не була залучена до розгляду справи, про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року задовольнив, поновив ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» строк на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, зупинив дію заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2022 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», про розірвання договору - закрив. 

Не погоджуючись із заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, приватний виконавець Шмідт К. В. звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою в інтересах третьої особи - ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», що є правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у цій справі. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 22 грудня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Шмідт К. В. визнав неподаною та повернув з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, оскільки приватним виконавцем до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження представництва ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, приватний виконавець Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», оскаржила його в апеляційному порядку. До апеляційної скарги приватного виконавця Шмідт К. В. згідно із заявою приєдналося ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент». 

Київський апеляційний суд ухвалою від 05 березня 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» (яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра»), на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», про розірвання договору. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2024 року залучив ОСОБА_2 до участі у розгляді справи як особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 31 липня 2024 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», та за заявою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» про приєднання до апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , про розірвання договору - закрив. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах доводів і вимог касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). 

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). 

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, серія А № 253-В). 

У справі «Беллє проти Франції» у рішенні від 04 грудня 1995 року (заява № 23805/94) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. 

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії», заява № 28090/95). ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22). 

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд. 

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. 

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

За змістом частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальним правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19), підставою для закриття провадження у справі з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір». 

Отже, тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав. 

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили. Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18. 

Крім того, ЄСПЛ у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів. 

У справі, яка переглядається: 
- Києво-Святошинський районний суд заочним рішенням від 26 червня 2017 року розірвав договір № 8/2/11/138/Ж участі у будівництві об`єкту від 11 грудня 2007 року, укладений між ТОВ «Укргаз» і ОСОБА_1 , стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укргаз» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн; 
- Києво-Святошинський районний суд ухвалою від 13 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду від 26 червня 2017 року в справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 про розірвання договору задовольнив, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду від 26 червня 2017 року в справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 про розірвання договору скасував і призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження; 
- Києво-Святошинський районний суд заочним рішенням від 28 грудня 2018 року розірвав договір № 8/2/11 /138/Ж участі у будівництві об`єкту від 11 грудня 2007 року, укладений між ТОВ «Укргаз» і ОСОБА_1 , стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укргаз» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн;
- Київський апеляційний суд ухвалою від 08 липня 2021 року клопотання ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» як особи, яка не була залучена до розгляду справи, про поновлення строку на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року задовольнив, поновив ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» строк на апеляційне оскарження заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, зупинив дію заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 17 лютого 2022 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», про розірвання договору - закрив. 

Апеляційний суд ухвалу мотивував безпідставністю аргументів ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» про порушення прав товариства у зв`язку з тим, що ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» набуло права грошової вимоги відсотків та суми кредиту за кредитним договором, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , з метою придбання останньою цінних паперів, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 як позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 65 115,16 доларів США, а саме: для придбання цінних паперів - облігацій у бездокументарній формі випуску у кількості 5 482 штук, емітованих ТОВ «Укргаз», з номінальною вартістю кожної облігації 38,00 грн, з метою фінансування будівництва/реконструкції житлової нерухомості. Суд також зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів існування заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 грудня 2007 року. 

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що зазначені обставини не є перешкодою для звернення ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» до суду із самостійним позовними вимогами. З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що питання про права та обов`язки ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалося, а тому апеляційну скаргу товариства не може бути задоволено, наслідком чого є закриття апеляційного провадження, відкритого за його апеляційною скаргою, на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Не погоджуючись із заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, приватний виконавець Шмідт К. В. звернулася до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою в інтересах третьої особи - ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», що є правонаступником ПАТ «КБ «Надра» у цій справі. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 22 грудня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Шмідт К. В. визнав неподаною та повернув з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, оскільки приватним виконавцем до апеляційної скарги не надано доказів на підтвердження представництва ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року, приватний виконавець Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», оскаржила його в апеляційному порядку. 

До апеляційної скарги приватного виконавця Шмідт К. В. згідно із заявою приєдналося ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент». 

Київський апеляційний суд ухвалою від 05 березня 2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» (яке є правонаступником ПАТ «КБ «Надра»), на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», про розірвання договору. 
Приватний виконавець Шмідт К. В. звернулася до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення суду, діючи в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», у порядку частини другої статті 4, частини четвертої статті 42 ЦПК України, мотивуючи скаргу правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21), та висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 509/84/14-ц (провадження № 61-10946св22). Крім цього, в подальшому ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» приєдналося до апеляційної скарги. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 30 квітня 2024 року залучив ОСОБА_2 до участі у розгляді справи як особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 

Київський апеляційний суд ухвалою від 31 липня 2024 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця Шмідт К. В., яка діє в інтересах ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент», та за заявою ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» про приєднання до апеляційної скарги на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом ТОВ «Укргаз» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «КУА «Ексінор», ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_2 , про розірвання договору - закрив. 

Суд апеляційної інстанції вказав, що набрала законної сили ухвала Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» як особи, яка не брала участі у розгляді справи. Тому наявні підстави для закриття апеляційного провадження у справі, оскільки одна і та сама особа, в тому числі в особі приватного виконавця як представника заявника, фактично вдруге, повторно звернулася до суду з апеляційною скаргою на те ж саме рішення суду. 

Також апеляційний суд звернув увагу, що розгляд справ в апеляційному порядку передбачений розділом V «Перегляд судових рішень» ЦПК України, нормами якого не врегульовано питання закриття провадження у справі у тому випадку, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими ж самими сторонами, про той же предмет із тих самих підстав. За такого нормативного регулювання суд апеляційної інстанції вважав за можливе застосувати приписи пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. 

З таким висновком апеляційного суду колегія суддів погоджується. 

Доводи касаційної скарги про помилковість закриття апеляційним судом апеляційного провадження у справі колегія суддів до уваги не бере з огляду на таке. 
У касаційній скарзі приватний виконавець Шмідт К. В. посилається на те, що повноваження виконавця на звернення з позовною заявою, апеляційною скаргою є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі з апеляційною скаргою в інтересах стягувана на судове рішення. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) вказано, що «суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16 червня 2020 року у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13 січня 2021 року у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105). Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість судового рішення. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії» (пункти 79-82 постанови). 

У справі, яка переглядається, ухвала Київського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року набрала законної сили та учасниками справи не оскаржувалася. 

Відповідно до частин першої, другої статті 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили: після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Отже, у випадку закриття апеляційного провадження оскаржуване судове рішення набирає законної сили у день постановлення апеляційним судом відповідної ухвали. Тобто у цій справі ТОВ «ФК «Брайт Інвестмент» як особа, яка не брала участі у розгляді справи, на власний розсуд реалізувала своє процесуальне право, звернувшись до апеляційного суду з апеляційною скаргою, провадження за якою було закрито судом апеляційної інстанції, а апеляційне провадження за цією скаргою - закінчено. 

Колегія суддів звертає увагу, що повторне подання апеляційної скарги однією і тією ж особою на одне і те саме судове рішення, тим більше розгляд такої скарги після вирішення апеляційним судом первісної скарги суперечить вимогам процесуальному закону. Протилежне позбавляє сенсу цивільний процесуальний закон як формалізований звід обов`язкових правил у частині апеляційної перевірки судових рішень, оскільки невиправдано допускає можливість багаторазово оскаржувати судове рішення, що суперечить принципу res judicata, прогнозованості та стабільності судових рішень. В іншому випадку втрачають сенс процесуальні правила щодо порядку апеляційного оскарження, вимог до скарги тощо, зводяться нанівець дії та процесуальні рішення апеляційного суду. Розпорядження особою належними їй процесуальними правами відповідно до вимог процесуального закону, а тим більше зловживання процесуальними правами не може давати такій особі будь-яких переваг перед іншими учасниками справи, бути доводом для задоволення її вимог. 

Таким чином, у випадку розгляду повторної апеляційної скарги після вирішення первісної апеляційної скарги, за результатами розгляду якої провадження у справі закрито, недотримання вимог процесуального закону дає перевагу перед іншими учасниками справи, що за своєю суттю суперечить праву. 

Наведене також спростовує і доводи касаційної скарги про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду перешкоджає подальшому розгляду апеляційної' скарги приватного виконавця. 

Щодо посилання у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 509/84/14-ц (провадження № 61-10946св22) колегія суддів зазначає таке. 

У справі № 509/84/14-ц Верховний Суд, скасовуючи ухвалу апеляційного суду та передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, вказав, що апеляційний суд зробив передчасний висновок про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оцінюючи порушення оскарженим судовим рішенням прав та інтересів приватного виконавця, а не стягувача у виконавчому провадження - AT «Райффайзен Банк» (кредитора), в інтересах якого приватний виконавець звернувся з апеляційною скаргою у цій справі. 

Колегія суддів зауважує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 

Водночас у справі, яка переглядається, апеляційне провадження закрито судом апеляційної інстанції з інших підстав, а саме на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, посилання на постанову Верховного Суду у справі № 509/84/14-ц є нерелевантним. 

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, а наявність у заявника іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого судом апеляційної інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду апеляційної інстанції. 

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є достатньо мотивованим.

За таких обставин касаційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін. 

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення. 

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні. 

Щодо судових витрат 

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає. 

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ: 

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Шмідт Катерини Валеріївни залишити без задоволення. 

Ухвалу Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк

В. В. Шипович