Справа №705/3573/26
2-а/705/81/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Піньковського Р.В. 
при секретарі Заповітряній Д.В.
за участю 
представника позивача Панасюка Р.В. 
відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 )
перекладача Литвиненка В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом Уманського відділу Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, 
У С Т А Н О В И В:
Уманський відділ Центрально-Південного міжрегіонального управління державної міграційної служби через представника Школенка В. звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) про продовження строку затримання іноземця в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, в обґрунтування зазначивши наступне.
Уманський відділ Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби є територіальним підрозділом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2025 у справі №705/3290/25 2-а/705/62/25 задоволено адміністративний позов Уманського відділу ЦПМУ ДМС до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк 6 (шість) місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на виконання якого, цього ж дня Уманським відділом ЦПМУ ДМС прийнято рішення про поміщення громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства. 
27 листопада 2025 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області було прийнято рішення у справі №705/7273/25 2-а/705/100/25 про продовження строку затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. 
Термін, на який було затримано та поміщено громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України спливає 03.06.2026. 
З метою ідентифікації та виготовлення проїзного документа для повернення до Демократичної Республіки Конго позивачем на адресу Почесного консула Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород 05.06.2025 та повторно 30.08.2025 направлено листи з проханням в сприянні ідентифікації громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, станом на 26.05.2026 відповідь на адресу Уманського відділу ЦПМУ ДМС від Почесного консула Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород не надходила.
05.03.2026 Уманським відділом ЦПМУ ДМС було направлено лист до Директора Департаменту Консульської служби МЗС України, з проханням повпливати на Консульство Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород для вжиття ними заходів щодо найшвидшої ідентифікації відповідача по справі та виготовлення йому документа, за яким він зможе залишити територію України, для завершення процедури примусового видворення. 
Станом на 26.05.2026 відповідь на адресу Уманського відділу ЦПМУ ДМС від Департаменту Консульської служби МЗС України, а також інформація з країни громадянської належності іноземця та документів необхідних для ідентифікації особи, не надходило, що у відповідності до вимог ч.13 ст.289 КАС України, є умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи.
Тобто, станом на 26.05.2026 у іноземця відсутні підстави та документи, що дають право законно перебувати на території України, відсутні документи що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, постійне місце проживання, приймаюча сторона та законні засоби існування для забезпечення перебування в Україні відсутні. Паспортний документ громадянина Демократичної Республіки Конго № НОМЕР_1 виданий 20.06.2002 з терміном дії до 19.06.2005 був втрачений, самостійно до консульської установи з питання виготовлення паспортного документа відповідач не звертався та не вживав заходів для залишення території України в добровільному порядку. 
Згідно єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ІП «Облік іноземців та біженців», з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, зареєстрованим на території України не значиться, постійно вчиняє кримінальні правопорушення на території України. На особистому рахунку іноземця кошти відсутні, законних джерел доходу в Україні не має. Інформація про працевлаштування іноземця відсутня, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства відсутній.
Враховуючи вище викладене вважають, що термін затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні потрібно продовжити для забезпечення виконання рішення позивача про його примусове видворення за межі території України та рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2025, та з метою його ідентифікації та виготовлення проїзного документу для повернення до Демократичної Республіки Конго, враховуючи що відповідь з країни походження станом на 26.05.2026 відсутня. 
Також є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виїзду з території України в добровільному порядку, та переховуватися від органів ДМС, про що свідчить відсутність документів що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, відсутність в нього фінансового забезпечення, відсутність бажання самостійно залишити територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України. 
Згідно Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 2012 році звертався до управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою щодо визнання особою, яка потребує додаткового захисту.
У зв`язку з цим, просять суд продовжити строк затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.
Представник позивача Уманського відділу ЦПМУ ДМС в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та факти, викладені у позовній заяві, просить суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) в судовому засіданні позовні виоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. 
Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Демократичної Республіки Конго.
Згідно рішення Уманського міськрайонного суду від 03.06.2025 у справі за адміністративним позовом Уманського відділу ЦПМУ ДМС до громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було ухвалено затримати останнього з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. 
Вказаним рішенням було встановлено, що відповідач прибув в Україну в квітні 2004 року, перетнувши кордон з Республіки Білорусь поза пунктами пропуску. У відповідності до відповіді ЦМУ ДМС № 8010.7.1/35219-25 від 21.05.2025, на правленої на запит Уманського відділу ЦПМУ ДМС надійшов лист від ЦМУ ДМС громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 11.06.2012 звертався до ГУ ДМС в м. Києві із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, але рішенням ДМС від 23.11.2012 йому відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішення відповідачем оскаржувалося, але Ухвалою окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2013 позовну заяву залишено без розгляду.
У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів, які б надавали йому право законно перебувати на території України та не вжиття ним заходів для залишення території України в добровільному порядку та постійного вчиння кримінальних правопорушень на території України він був притягнутий працівниками Уманського відділу ЦПМУ ДМС до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.203 КУпАП у виді штрафу в розмірі 5100 грн., який ним не сплачено. 
Рішенням Уманського відділу ЦПМУ ДМС від 03.06.2025, для виконання вищевказаного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2025, громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 поміщено у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується актом приймання-передавання іноземця або особи без громадянства від 03.06.2025. 
Згідно рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27.11.2025 строк затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, було продовжено терміном на 6 місяців, тобто до 03.06.2026. 
Згідно листа Уманського відділу ЦПМУ ДМС №7113-606/7113.1-25 з метою ідентифікації та виготовлення проїзного документа для повернення до Демократичної Республіки Конго, на адресу Почесного консула Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород 05.06.2025 направлено прохання в сприянні ідентифікації громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30.08.2025 за номером 7113-960/7113.1-25 було направлено повторний лист на адресу Почесного консула Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород, та даний лист було продубльовано 15.01.2026 №7113-50/7113.1-26, та 12.05.2026 №7113-508/7113.1-26, однак, станом на 26.05.2026 відповідь на адресу Уманського відділу ЦПМУ ДМС від Почесного консула Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород не надходила.
05.03.2026 Уманським відділом ЦПМУ ДМС було направлено лист до Директора Департаменту Консульської служби МЗС України №7113-247/7113.1-26, з проханням повпливати на Консульство Демократичної Республіки Конго у місті Ужгород для вжиття ними заходів щодо найшвидшої ідентифікації громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 та виготовлення йому документа, за яким він зможе залишити територію України, для завершення процедури примусового видворення. 
Станом на 26.05.2026 відповідь на адресу Уманського відділу ЦПМУ ДМС від Департаменту Консульської служби МЗС України не надійшла також на вказану дату інформації з країни громадянської належності іноземця та документів необхідних для ідентифікації особи, не надходило. 
За вказаних обставин, судом встановлено, що станом на 26.05.2026 у громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) відсутні документи, які б надавали право законно перебувати на території України, паспортний документ громадянина Демократичної Республіки Конго № НОМЕР_1 виданий 20.06.2002 з терміном дії до 19.06.2005 був втрачений, самостійно до консульської установи з питання виготовлення паспортного документа не звертався, та не вживав заходів для залишення території України в добровільному порядку.
Згідно єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ІП «Облік іноземців та біженців», з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну та документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, зареєстрованим на території України не значиться, постійно вчиняє кримінальні правопорушення на території України. На особистому рахунку іноземця кошти відсутні, законних джерел доходу в Україні не має. Інформація про працевлаштування іноземця відсутня, дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства відсутній.
Отже, на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Доказів того, що відповідач звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не надано.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Європейський Суд з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» зазначив, що будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.
Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі- особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
З огляду на викладене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.
Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини 2, 3 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Частинами 1, 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Абзацом 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
В судовому засіданні встановлено, що відповідач досяг 18-річного віку, окрім того, останнім не надано доказів, що на нього поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Відповідно до частини 12 статті 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно із частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що наявність хоча б однієї з умов, передбачених частиною 13 статті 289 КАС України, надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).
Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений в постановах Верховного Суду від 28.04.2022 р. у справі №522/17369/21, від 28.01.2021 р. у справі № 743/1046/20.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2025 було затримано громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, із поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкааської області від 27.11.2025 продовжено строк затримання відповідача на шість місяців, а саме до 03.06.2026.
Також встановлено судом розглядом, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та під час опитування повідомив, що в нього відсутній паспортний або інший документ, що посвідчує особу.
Також матеріали справи не містять будь-яких доказів самостійного звернення відповідача до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців, оскільки: у відповідача відсутні документи, що дають право перетину державного кордону України; він не є особою якій надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; дій щодо отримання такого статусу не вчиняв, раніше ухилявся від процедури повернення в країну походження та видворення за межі України, тобто, існує ризик його ухилення від виконання рішення про примусове видворення та створення перешкод проведенню процедури видворення.
У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідач відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушив законодавство України, останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тому суд має всі підстави вважати, що наявні обґрунтовані підстав для прийняття судом рішення про продовження затримання ромадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
З огляду на наведене, повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Уманського відділу Центрально-Південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 271, 272, 289, 297 КАС України, суд – 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов – задовольнити.
Строк затримання громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні – продовжити на шість місяців.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський