УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 1-368/11
провадження № 51-6302 зво 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду від 02 липня 2021 року щодо нього.
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року ОСОБА_4 засуджено за:
- ч. 2 ст. 365 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки; 
- ч. 3 ст. 364 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки;
- пунктами «в», «і» ст. 93 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки та з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінено в порядку ст. 365 КПК України 1960 року.
Уточнено, що ОСОБА_4 засуджено за: ч. 2 ст. 365 КК України в редакції статті від 05 квітня 2001 року; ч. 3 ст. 364 КК України в редакції статті від 15 квітня 2008 року, ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року в редакції статті від 11 липня 1995 року; пунктами «в» та «і» ст. 93 КК України 1960 року в редакції статті від 22 лютого 2000 року.
Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 357 цього Кодексу та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного за ч. 2 ст. 357 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі ст. 5 КК України пом`якшено призначене ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року основне покарання до 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади строком на 3 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України, ч. 3 ст. 166 КК України 1960 року, пунктами «в» та «і» ст. 93 КК 1960 року, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з позбавленням права обіймати атестовані посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади, строком на 3 роки.
Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 02 липня 2021 року вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 та його представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - без задоволення.
До Верховного Суду надійшла заява засудженого ОСОБА_4 з доповненнями, у яких він просить ухвалу Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02 липня 2021 року щодо нього скасувати, провести новий касаційний розгляд. Вказує, що судове рішення слід переглянути через неоднакове застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначає, що при постановленні ухвали не взято до уваги правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року. 
Крім того, вважає, що справа ґрунтується на штучно створених та підроблених доказах, завідомо неправдивих показаннях свідків і експертів, що є підставою для перегляду судових рішень щодо нього за нововиявленими та/або виключними обставинами.
Мотиви Суду
Перевіривши заяву засудженого ОСОБА_4 з доданими до неї матеріалами, Суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, з огляду на таке.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення, що відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини щодо офіційного їх тлумачення.
Кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено можливості неоднократного перегляду судом одних і тих самих судових рішень за численними скаргами, заявами, клопотаннями особи з ідентичних підстав і мотивів, на що колегія суддів неодноразово звертала увагу ОСОБА_4 .
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2021 року прийнято рішення за результатами розгляду касаційних скарг на вирок Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 січня 2016 року щодо ОСОБА_4 , яке є остаточним й оскарженню не підлягає. 
Ураховуючи наведене, повторний касаційний перегляд судових рішень, як на цьому наполягає засуджений, виключається.
Стосовно посилань ОСОБА_4 на неоднакове застосування закону України про кримінальну відповідальність, неврахування правових висновків, що містяться у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року, що на його думку є підставою для нового розгляду справи у суді касаційної інстанції, то вони є необґрунтованими. 
У рішенні Верховного Суду, серед іншого, надано оцінку й касаційним доводам сторони захисту щодо застосування викладених у згаданій засудженим постанові висновків та визнано таку позицію безпідставною.
Незгода особи із рішенням суду щодо застосування тих чи інших норм права чи правових позицій не є підставою для розгляду справи повторно.
Що стосується перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, то слід зауважити таке. 
Згідно з ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Перегляд за нововиявленими або виключними обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (у судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
При цьому наведені положення передбачають можливість такого перегляду судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути, тоді як виключними обставинами є: 
1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом; 3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.
Заява засудженого ОСОБА_4 зводиться до незгоди з усіма судовими рішеннями щодо нього, встановленими у них фактичними обставинами кримінального провадження та наданою судами оцінкою доказам. 
Обставин суттєвого і неспростовного характеру, які не були відомі суду касаційної інстанції на час розгляду справи та які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність судового рішення, що підлягає перегляду, у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України або виключних обставин у розумінні ч. 3 цієї статті у заяві не наведено.
Формальне посилання на штучне створення доказів винуватості засудженого, їх фальсифікацію, одержання усієї сукупності доказів незаконним шляхом з порушенням прав людини та основоположних свобод, завідомо неправдиві показання експертів, свідків, які до того ж були предметом дослідження, оцінки, перевірки судів трьох інстанцій у ході розгляду справи, не свідчить про наявність нововиявлених чи виключних підстав для перегляду рішень.
Слід також зауважити, що за змістом ч. 2 ст. 459 КПК України формування і розвиток судової практики, зміна законодавства, у розумінні приписів цієї статті кримінального процесуального закону не є ані нововиявленою, ані виключною обставиною.
Отже, підстав для перегляду судових рішень, у тому числі й ухвали суду касаційної інстанції, за нововиявленими та/або виключними обставинами з урахуванням вимог ст. 459 КПК України заява ОСОБА_4 не містить.
Колегія суддів також акцентує увагу на тому, що для ініціювання процедури у порядку глави 34 КПК України особа має пересвідчитись не лише у тому, що наведені нею обставини відповідають ст. 459 КПК України, а й у тому що її заява складена з урахуванням вимог, що ставляться до неї, подана до належного суду у встановлений законом строк, як це передбачено статтями 460-463 цього Кодексу.
Підстав для відкриття провадження за заявою ОСОБА_4 з доданими до неї матеріалами Суд не вбачає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_4 про перегляд ухвали Верховного Суду від 02 липня 2021 року щодо нього.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3