ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 902/913/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Вронської Г. О., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,
за участю представників:
позивача - ОСОБА_1 , Швидченко Т. М. (адвоката),
відповідача - Лукашика В. М. (директор), Карапетян А. Р. (адвоката),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Березовий гай" 
на рішення Господарського суду Вінницької області від 01.12.2025
(суддя Виноградський О. Є.)
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026
(головуючий - Василишин А. Р., судді: Бучинська Г. Б., Маціщук А. В.) 
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Березовий гай", 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , 
про зобов`язання вчинити дії
Короткий зміст позовних вимог 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Березовий гай" (далі - Санаторій) про надання відомостей і документів діяльності останнього (корпоративних документів), а саме: статуту зі змінами; договору про заснування Санаторію; рішення та протоколу про створення Санаторію; за весь час існування Санаторію рішення та протоколи загальних зборів учасників Санаторію; свідоцтва про реєстрацію Санаторію ; документи, що підтверджують реєстрацію Санаторію на юридичну адресу (договір оренди, право власності); накази про призначення виконавчого органу; накази призначення головного бухгалтера; усі накази та розпорядження за весь період діяльності; журнал обліку наказів; штатний розклад Санаторію; посадові інструкції; трудові договори та договори надання послуг, укладені зі співробітниками та спеціалістами; особисті картки співробітників; табель обліку робочого часу; особисті справи співробітників; правила внутрішнього розпорядку; документи щодо захисту персональних даних; графік відпусток на 2025 рік; документи щодо заробітної плати співробітників; документи з охорони праці; положення про оплату праці; договори про матеріальну відповідальність; докази внесення коштів іншим учасником до статутного капіталу; накази про прийом на роботу та звільнення всіх співробітників за весь час існування; свідоцтво про постановку на податковий облік; довіреності, видані від імені Санаторію, за весь період діяльності; журнал вхідної та вихідної кореспонденції за весь період діяльності; актуальний перелік працівників станом на 2025 рік; актуальні відомості про особу, яка подає звітність до податкових органів, її повноваження у 2025 році; актуальні відомості про особу, яка здійснює спілкування з банківськими організаціями, у яких Санаторій відкрив рахунок, його повноваження станом на 2025 рік; документи щодо оформлення електронного ключа, за допомогою якого подається фінансова та податкова звітність, здійснюються платежі (за весь період діяльності Санаторію).
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що Санаторій не надав запитувані позивачем документи про діяльність Санаторію, чим допущено порушення прав позивача, як учасника Санаторію з часткою у статутному капіталі у розмірі 50 %, й унеможливило здійснення контролю за його діяльністю. Послався на пункт 5 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і статті 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".
Фактичні обставини справи, встановлені судами
3. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є учасниками Санаторію з частками у його статутному капіталі по 50 %. 
4. Представник ОСОБА_1 неодноразово звертався до Санаторію про витребування документів, а саме: відомостей і основних корпоративних документів (статут, рішення загальних зборів учасників, штатний розпис, посадові інструкції, накази про призначення на посаду, про звільнення співробітників тощо); відомостей і основної фінансової, бухгалтерської і податкової звітностей; відомостей щодо поточної діяльності (фінансово-господарські договори, реєстр контрагентів, перелік майна та зобов`язань). Просив також скликати загальні збори учасників для вирішення питань про затвердження статуту у новій редакції, обрання генерального та фінансового директорів, затвердження звітності. Ці вимоги Санаторій залишив без задоволення. 
5. 26.03.2025 Санаторій у відповідь на запит представника ОСОБА_1 повідомив про прийняття рішення не надавати документи, які стосуються його діяльності. Претензії ОСОБА_1 до директора Санаторію і ОСОБА_2 , як учасника останнього, також залишені без задоволення. Тому ОСОБА_1 звернувся з цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
6. 01.12.2025 Господарський суд Вінницької області ухвалив рішення про задоволення позову.
7. Мотивував тим, що ОСОБА_1 не надав доказів звернення до Санаторію з вимогою про витребування цих документів, але оскільки частина четверта статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" не передбачає способу і форми вимоги учасника до товариства про надання витребуваних документів, то звернення ОСОБА_1 з цим позовом розцінив як вимогу у розумінні частини п`ятої цієї ж статті.
8. 18.02.2026 Північно-західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову про зміну абзацу 2 резолютивної частини рішення і зобов`язав Санаторій надати ОСОБА_1 інформацію та належним чином засвідчені копії документів, перелічених у резолютивній частині постанови, з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних". В іншій частині рішення місцевого господарського суду залишив без змін. 
9. Тож зміна рішення місцевого господарського суду полягає у переліку документів, який суд першої інстанції зобов`язав Санаторій надати ОСОБА_1 , зокрема, апеляційний господарський суд викреслив з цього переліку журнал вихідної кореспонденції за весь період діяльності Санаторію і, на відміну від суду першої інстанції, зобов`язав надати документи, які вимагав ОСОБА_1 , у належним чином засвідчених копіях. 
10. Мотивував помилковим висновком суду першої інстанції про відсутність запитів ОСОБА_1 до Санаторію про надання йому документів, позаяк у справі наявні відповіді останнього (від 29.07.2022, від 07.02.2023, від 16.06.2023, від 30.07.2024, від 15 і 21.05.2025, від 27.08.2025) на запити ОСОБА_1 про це. 
11. Виснував про порушення Санаторієм передбаченого частиною першою статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" десятиденного строку з дня надходження письмових вимог ОСОБА_1 про надання йому документів у межах переліку, обумовленому цією нормою. 
12. Зауважив також на тому, що запитувані ОСОБА_1 документи мають бути належним чином засвідчені і документи кадрового обліку мають відповідати вимогам Закону України "Про захист персональних даних".
Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги
13. Санаторій у касаційній скарзі просить скасувати ці судові рішення і направити справу на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
14. На обґрунтування підстав касаційного оскарження послався на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
15. На переконання скаржника, апеляційний господарський суд неправильно застосував статтю 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" і не врахував висновки Верховного Суду щодо її застосування, викладені у постановах від 13.01.2026 у справі № 906/1201/24, від 16.12.2025 у справі № 922/3416/24, від 09.12.2025 у справі № 925/733/22, від 30.09.2025 у справі № 927/399/24, від 09.07.2025 у справі № 927/400/24, від 16.04.2025 у справі № 910/9198/24 у подібних правовідносинах, щодо обов`язку суду встановити наявність відмови товариства у наданні документів і урахувати здійснення або нездійснення самим учасником товариства конкретних дій для отримання запитуваних документів. 
16. Скаржник звернув увагу на те, що суд першої інстанції правильно виснував про відсутність доказів отримання Санаторієм від ОСОБА_1 вимоги про витребування документів, тоді як протилежний висновок суду апеляційної інстанції про це вважає помилковим, оскільки у запитах останнього до Санаторію, на які послався апеляційний господарський суд, йшлося про інші документи. Крім того у деяких з них підтверджується не відмова Санаторію від їх надання, а навпаки підготовка до їх надання. 
17. Представник Санаторію у судовому засіданні касаційну скаргу не підтримав і просив відмовити у її задоволенні. Але у силу статті 298 ГПК України зміна вимог касаційної скарги допускається виключно протягом строку на касаційне оскарження судового рішення, тому суд не враховує цю заяву. 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
18. Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.
Позиція Верховного Суду
19. Оскільки Санаторій у касаційній скарзі не навів доводів стосовно незаконності судових рішень у частині його обов`язку надати ОСОБА_1 журнал вихідної кореспонденції за весь період діяльності, адже висновки судів відмінні у цьому питанні, то касаційний перегляд у цій частині не відбувається.
20. На тій підставі, що ОСОБА_1 не звертався до Санаторію із запитами про витребування документів, Санаторій не згоден із судами попередніх інстанцій, які однаково виснували про його обов`язок надати ОСОБА_1 , як учаснику з часткою у статутному капіталі у розмірі 50 %, документи про діяльність Санаторію. Тож Санаторій не заперечує проти висновків судів стосовно переліку витребуваних ОСОБА_1 документів і порушення ним пункту 5 частини першої статті 116 ЦК України і статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" щодо його обов`язку надати ОСОБА_1 , як учаснику, запитувану ним інформацію про діяльність Санаторію, а єдиним аргументом касаційної скарги Санаторію є відсутність таких звернень позивача до нього.
21. Водночас висновок судів про порушення Санаторієм пункту 5 частини першої статті 116 ЦК України і статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" стосовно його обов`язку надати ОСОБА_1 як учаснику запитувану ним інформацію про діяльність Санаторію є спільним, чим зумовлено задоволення позову ОСОБА_1 обома судами. 
22. Стосовно доводів скаржника щодо відсутності запитів ОСОБА_1 до Санаторію про витребування документів про діяльність останнього, то суд першої інстанції виснував, що позов слід розцінювати таким зверненням, а апеляційний господарський суд зі свого боку за наслідком оцінки наявних у справі документів зробив висновок про те, що ОСОБА_1 , як учасник Санаторію , неодноразово звертався до останнього як особисто, так і через свого представника з вимогами про надання документів щодо діяльності Санаторію і останній відповідав на його звернення. Крім того суди встановили, що запитувані ОСОБА_1 документи підпадали під категорію, визначену частиною першою статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".
23. У цьому контексті слід звернути увагу скаржника на те, що суд касаційної інстанції лише перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи, тоді як установлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанції. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19, постановах Верховного Суду від 17.03.2026 у справі № 916/3079/23, від 10.03.2026 у справі № 910/3279/25, від 03.03.2026 у справі № 902/1024/24.
24. Крім того під час перегляду справи у касаційному порядку Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, та не є "судом фактів". Суд касаційної інстанції не переоцінює докази та не встановлює нові обставини справи. Його завдання - перевірити правильність застосування норм права, а не інша оцінка обставин, що мають значення для справи. Тому сама по собі незгода суду касаційної інстанції з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів та встановленими обставинами справи не може бути підставою для скасування судових рішень з передачею на новий розгляд. Суд касаційної інстанції не може посилатися на нез`ясування обставин, що мають значення для справи, як підставу для скасування судового рішення, самостійно встановлювати порушення норм процесуального права і визначати обставини, які необхідно встановити.
25. Звідси колегія суддів не може взяти до уваги доводи Санаторію про відсутність запитів ОСОБА_1 до нього, оскільки ці обставини установлені апеляційним господарським судом і наразі доводи касаційної скарги про це спрямовані на встановлення нових обставин справи, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
26. Стосовно аргументів скаржника про те, що запити, які надсилалися йому ОСОБА_1 про витребування інформації і документів про діяльність Санаторію містили відмінності у переліку запитуваних документів із документами, визначеними у позові, слід зазначити таке. 
27. Частина четверта статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" зобов`язує Товариство забезпечити кожному учаснику (його представнику) доступ до документів, визначених частиною першою цієї статті. 
28. Ця норма не передбачає способу і форми, у якій повинна бути заявлена вимога учасника до товариства про надання доступу до документів. Форма не може превалювати над змістом, відповідно, з`ясовуючи зміст документа, необхідно виходити з його буквального та логічного змісту. Тому неодноразові звернення учасника товариства, у яких він запитував різні документи, що стосувалися діяльності Санаторію, може бути кваліфіковано як вимогу у розумінні частини четвертої статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю". 
29. Отже, оскільки суди обох інстанцій установили, що Санаторій ухилявся від надання ОСОБА_1 , як учаснику, відповідних документів щодо його діяльності, що є порушенням приписів пункту 5 частини першої статті 116 ЦК України і статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та корпоративних прав позивача, як учасника, на одержання документів про діяльність відповідача, то їх висновок про наявність підстав для захисту права позивача на отримання документів про діяльність Санаторію у задоволеній частині позову є правильним. Крім того цей висновок судів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у такій категорії спорів, яка є сталою. 
30. До того ж у Санаторію немає підстав стверджувати про неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду у перелічених ним у касаційній скарзі постановах стосовно застосування статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", оскільки суд апеляційної інстанції дотримався обов`язку, про який виснував Верховний Суд, щодо перевірки обставин звернення ОСОБА_1 до Санаторію про надання документів і незадоволення останнім вимог позивача.
31. Крім того слід звернути увагу скаржника на таке.
32. Підставою касаційного оскарження Санаторієм було неправильне застосування судами попередніх інстанцій норми матеріального права - статті 43 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" в оскаржуваних судових рішеннях і без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, на які послався скаржник.
33. Відповідно до частини третьої статті 311 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
34. Згідно із статтею 315 цього ж Кодексу постанова суду касаційної інстанції складається зі вступної, описової, мотивувальної та резолютивної частин. У мотивувальній частині зазначаються: а) мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу; б) доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та (або) апеляційної інстанції; в) висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд; г) дії, що їх повинні виконати суд першої та (або) апеляційної інстанції у разі скасування судового рішення і передачі справи на новий розгляд.
35. При цьому постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи (частина друга статті 316 ГПК України). 
36. Тож у цій справі Верховний Суд має перевірити правильність застосування судами попередніх інстанцій пункту 5 частини першої статті 116 ЦК України і статей 5, 43 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" відповідно до встановлених ними конкретних обставин справи, а не тих, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним. 
37. Наразі немає підстав передавати цю справу на новий розгляд задля встановлення інших (нових) можливих обставин справи, що будуть встановлені, оскільки це не було підставою касаційного оскарження (неповнота встановлення фактичних обставин справи з підстав порушення норм процесуального права). Адже суд касаційної інстанції має право направити справу на новий розгляд, якщо має місце одночасно декілька умов, а саме: по-перше, скаржник у касаційній скарзі посилався на порушення норм процесуального права; по-друге, скаржник у касаційній скарзі обґрунтував, що наслідком такого порушення норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; по-третє, порушення процесуальних норм є одним з випадків, виключний перелік яких наведений у пунктах 1 - 4 частини третьої статті 310 ГПК України.
38. Як зазначалося раніше, Санаторій у касаційній скарзі не визначав таку підставу касаційного оскарження судових рішень, як порушення процесуальних норм у випадках, виключний перелік яких наведений у пунктах 1 - 4 частини третьої статті 310 ГПК України, що мало наслідком унеможливлення встановлення фактичних обставин справи, тоді як наведена скаржником підстава касаційного оскарження, визначена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
39. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
40. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
41. З урахуванням меж перегляду справи у касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу Санаторію слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Розподіл судових витрат
42. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.
Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторій "Березовий гай" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 01.12.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 у справі № 902/913/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

О. Мамалуй