КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/1747/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 )
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо складання акту перевірки сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_1 , від 17 березня 2026 року, яким не підтверджено здійснення постійного догляду ОСОБА_1 через інших членів сім`ї, які зобов`язані здійснювати догляд за ОСОБА_2 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути запити військової частини НОМЕР_3 №1/5847 від 05.03.2026, №1411/3850 від 14.03.2026 за рапортом ОСОБА_1 , про видачу акту перевірки сімейного стану.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно акту перевірки сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_1 від 17 березня 2026 року відповідач дійшов помилкових висновків, що позивач не підтвердив здійснення постійного догляду матері ОСОБА_2 , через наявність інших членів сім`ї, які зобов`язані здійснювати догляд. Вказана обстанина перешкоджає звільненню позивача з військової служби.
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час здійснення перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 діяв згідно вимог чинного законодавства, підстав для повторного розгляду запиту військової частини НОМЕР_3 відсутні.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді механік відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу матеріального забезпечення 1 батальйону безпілотних систем.
ОСОБА_1 вважаючи, що має право на звільнення з військової служби, звернувся до командування військової частини НОМЕР_3 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю інвалідом І групи, ОСОБА_2 .
Військовою частиною НОМЕР_3 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 листи №1/5847 від 05.03.2026 та №1411/3850 від 14.03.2026 щодо здійснення перевірки сімейного стану сержанта ОСОБА_1 та надіслати до військової частини НОМЕР_3 , акт перевірки його сімейного стану на підтвердження здійснення догляду рідним сином ОСОБА_1 за ОСОБА_2 .
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 247/26/553/В від 12.03.2026, встановлено ОСОБА_2 . І групу інвалідності безтерміново, а відповідно висновку ЛКК «Центру первинної Медико санітарної допомоги» «Аджамської сільської ради» №31 від 16.02.2026 визначено що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду. 
Позивачем до рапорту було додано належним чином засвідченні додатки, які направлені листами до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно акту перевірки сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_1 від 17 березня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він не підтвердив здійснення постійного догляду матері ОСОБА_2 , через наявність інших членів сім`ї, які зобов`язані здійснювати догляд. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 в акті перевірки сімейного стану військовослужбовця військової частини НОМЕР_3 сержанта ОСОБА_1 від 17 березня 2026 року зазначив, що згідно Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у ОСОБА_1 є повнолітні діти а саме - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , які є родичами другого рівня споріднення відносно ОСОБА_2 та можуть здійснювати догляд за бабусею.
Позивач вважає, що такі дії відповідача ґрунтуються на неправильному трактуванні вимог закону є неправомірними та такими, що порушують його законні права та інтереси, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. 
Згідно з частини 1, 2 статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі за текстом - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частини 2 статті 2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним з різновидів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу (частина 6 ст.2 Закону №2232).
Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом тринадцятим частини 1 статті 1 Закону України "Про оборону України" №1933-XII від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року №2102-ІХ.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на час розгляду даної справи.
Підстави для звільнення військовослужбовців із військової служби визначні у статті 26 Закону № 2232.
Згідно підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (пункт 3 частини 12 статті 26 Закону №2232).
Особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років (абзац шостий Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 (далі за текстом - Постанова № 413).
Зі змісту норми пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232 висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24.
З матеріалів справи вбачається, що матері позивача - ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності безтерміново, що підтверджується витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 247/26/553/В від 12.03.2026, а відповідно до висновку ЛКК «Центру первинної Медико санітарної допомоги» «Аджамської сільської ради» №31 від 16.02.2026 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , відповідно до якого ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .
Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.03.2026 ОСОБА_2 зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , разом із сином ОСОБА_1 .
Підставою непідтвердження факту необхідності здійснення постійного догляду саме позивачем у спірних правовідносинах стала наявність повнолітніх дітей у позивача. Так, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 є родичами другого рівня споріднення відносно ОСОБА_2 та можуть здійснювати догляд за бабусею.
У відповідності до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232 визначальною підставою для звільнення особи з військової служби у спірних правовідносинах є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тобто, додатковою умовою, окрім необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю І групи, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Підпунктом 14.1.263 пункту 14.1 статті 263 Податкового кодексу України (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Судом встановлено наступне.
Відповідно свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 - син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер у віці 20 днів, тому здійснення відповідного догляду не можливо.
Син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується копією військового квитка № НОМЕР_6 від 20.04.2022, тому здійснення відповідного догляду не можливо. 
Донька - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 , згідно витягу з реєстру територіальної громади від 21.03.2026 зареєстрована з 25.07.2016 за адресою АДРЕСА_4 .
Позивач зазначає, що ОСОБА_3 проживає в іншому населеному пункті, та не може здійснювати догляд, а тому комісія прийшла до хибних висновків щодо непідтвердження факту необхідності здійснення постійного догляду. 
Дослідивши доводи позивача, суд критично ставиться до посилань, що ОСОБА_3 не може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , оскільки вона проживає за іншою адресою та постійно перебуває на роботі. Вказане не свідчить про відсутність у ОСОБА_3 можливості здійснювати догляд за своєю бабусею, оскільки повнолітній працездатний член сім`ї може взяти на себе фактичну опіку і здійснювати необхідний догляд.
Також наявними в матеріалах справи не підтверджено, що інші члени сім`ї другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, що є обов`язковою підставою для звільнення позивача з військової служби відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.
Статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою, отже не підлягає задоволенню.
Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у справі відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК