г	Справа № 187/691/26 Провадження №1-кп/0187/92/26	

ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
учасників судового провадження прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши в селищі Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12026042250000084 стосовно 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Старовишневецьке Синельниківський район Дніпропетровської області; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 ; громадянка України; освіта середня; не працює; не одружена; паспорт громадянина України (картка) № НОМЕР_1 виданий 18.05.2020 органом 1257; РНОКПП НОМЕР_2 ; раніше не судима;
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 361 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України,- 
Встановив: 
ОСОБА_5 (далі жертва, потерпіла) після перенесеної тяжкої хвороби, перебувала у безпорадному фізичному стані та потребувала стороннього догляду, у зв`язку з чим у період з жовтня 2024 року по січень 2025 року проживала за місцем мешкання свого рідного брата ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 .
Разом з ними за вказаною адресою також проживала співмешканка брата ОСОБА_4 (далі обвинувачена).
Оскільки жертва за станом здоров`я не могла самостійно користуватися мобільними пристроями та банківськими сервісами, вона довірила ОСОБА_4 у користування власний мобільний телефон «Redmi Note 10 Pro» (IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ). Також потерпіла повідомила останній конфіденційні дані (логін та пароль) для авторизації в інформаційній (автоматизованій) системі мобільному додатку «Приват 24».
Вказаний доступ надавався виключно для здійснення визначених цільових платежів, а саме: оплати комунальних послуг за житло потерпілої та придбання продуктів харчування в її інтересах.
Однак обвинувачена діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, у період з 01.10.2024 по 01.01.2025, перебуваючи за місцем свого проживання, прийняла рішення про використання отриманих даних всупереч волі власниці. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на несанкціоноване втручання у роботу автоматизованих систем, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачала їх наслідки, використовуючи мобільний додаток «Приват 24», що належить АТ КБ «ПриватБанк», банківська ліцензія №22 від 05.10.2011, встановлений на вищевказаному телефоні жертви, обвинувачена здійснила авторизацію в особистому кабінеті жертви без її згоди та поза межами наданих повноважень.
Внаслідок вказаних дій обвинувачена вчинила несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи мобільного додатка «Приват24», який згідно із Законом України «Про платіжні послуги» є програмно-технічним комплексом, а відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно- комунікаційних системах» - інформаційною (автоматизованою) системою.
Вказане втручання призвело до порушення встановленого порядку маршрутизації та обробки інформації, а також забезпечило обвинуваченій можливість доступу до розпорядження грошовими коштами жертви.
За несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 361 КК України.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, обвинувачена отримавши доступ до керування рахунками потерпілої, в період часу з 01.10.2024 по 01.01.2025 перебуваючи за місцем свого проживання, діючи задля досягнення злочинного результату, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір, спрямований на особисте збагачення, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), а також враховуючи, що у подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, що охоплює весь період вчинення злочинних дій, маючи повний доступ до особистого кабінету, зареєстрованому у мобільному додатку «Приват 24» жертви, таємно, систематично здійснювала банківські операції з переказу грошових коштів на різні суми з банківської картки № НОМЕР_5 на загальну суму 100 000,00 гривень та з банківської картки № НОМЕР_6 на загальну суму 77 876,00 гривень, відкритих на ім`я жертви емітованих в АТ КБ «Приват Банк», на підконтрольний їй рахунок № НОМЕР_7 , відкритий на ім`я її матері ОСОБА_7 , емітованої в АТ КБ «ПриватБанк», таким чином здійснила крадіжку вказаних грошових коштів на загальну суму 177 876,00 гривень, які належать жертві, спричинивши останній матеріальні збитки на вказану суму.
За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненої в умовах воєнного стану, передбачена кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачена свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушень визнала повністю, фактичні обставини справи не оспорювала. Пояснивши, що дійсно вчинила дії за обставин викладених в обвинувальному акті. У вчиненому розкаюється просить суворо не карати. Вказала, що наразі залишилося невідшкодованими всього 39 000,00 грн.
Потерпіла надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що наміру подавати цивільний позов наразі не має.
На підставі ст. 349 ч.3 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ст. 349 ч. 3 КПК України суд допитав обвинувачену, дослідив обвинувальний акт, та дійшов до переконання, що вина обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 361, та ч. 4 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України та яким надано належну оцінку.
Таким чином, суд вважає встановленим, що обвинувачена, своїми умисними діями, які виразилися у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчинила проступок передбачений ч. 1 ст. 361 КК України; та дії, які виразилися в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої в умовах воєнного стану, вчинила злочин передбачений ч. 4 ст. 185 КК України
Вирішуючи питання призначення покарання суд виходить з такого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості, характер, спосіб та наслідки вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, її ставлення до вчиненого та поведінку після вчинення, зокрема за місцем мешкання обвинувачена характеризується задовільно; не одружена; має на утриманні двох малолітніх дітей та одну неповнолітню дитину; не працює; за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває; раніше не судима; при цьому вчинила проступок та злочин проти власності, який в силу ст. 12 КК України, є тяжким; свою вину визнала; частково добровільно компенсувала потерпілій збитки.
Обставиною, що пом`якшує покарання є визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, надання потерпілій грошових коштів в рахунок відшкодування збитків.
Обставин, що обтяжують покарання в межах пред`явленого обвинувачення судом не встановлено.
З огляду на викладене, враховуючи характер і спосіб вчинення кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані про особу обвинуваченої та її ставлення до вчиненого, наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, а також зважаючи на недоцільність призначення покарання у виді штрафу за кримінальний проступок через відсутність у обвинуваченої постійного офіційного доходу, суд доходить висновку про можливість призначення покарання у мінімальних межах, передбачених санкціями статей: за кримінальний проступок у виді пробаційного нагляду, а за злочин у виді позбавлення волі.
Разом з тим, оцінюючи можливість застосування до обвинуваченої положень статті 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд бере до уваги сукупність встановлених обставин справи, характеристику обвинуваченої. У зв`язку з цим суд вважає за можливе звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк у межах, передбачених статтею 75 КК України, із покладенням на неї обов`язків, визначених статтею 76 КК України.
На переконання суду, таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченої, матиме належний виховний вплив, сприятиме формуванню у неї готовності до самостійної правослухняної поведінки в суспільстві та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись статтями 337, 349, 368-370, 376, 416 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 361 та частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання:
-за частиною 1 статті 361 Кримінального кодексу України у виді 1 року пробаційного нагляду;
-за частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Згідно статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї судом обов`язки. Тривалість іспитового строку для ОСОБА_4 встановити 1 (один) рік.
Згідно статті 76 частини 1 пунктів 1, 2, частини 3 пункту 2 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: 
1) оптичні диски з інформацією та фіксацією слідчого експерименту – залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.
Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя         ОСОБА_1