Номер провадження: 33/813/1103/26
Номер справи місцевого суду: 512/872/25 
Головуючий у першій інстанції БРОСТОВСЬКА Н. О. Доповідач Копіца О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі головуючого: судді Копіци О.В., секретаря судового засідання Ровенко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Савранського районного суду Одеської обл. від 26.02.2026 стосовно:
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого по найму, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 130 КУпАП
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду 1-ої інстанції на ОСОБА_1 накладено стягнення за за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАПу виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1рік, а також стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 665, 60 грн.
Відповідно до вказаної постанови суду,29.10.2025 о 20год. 43хв. в с. Неділкове по вул. Миколи Подоляна Подільського району Одеської обл., водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21061», реєстр. номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, огляд ОСОБА_1 на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Drager», тест №1268, результат тесту – 1,58%. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001(далі- ПДР).

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не погодився із оскаржуваною постановою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою, з огляду на наступні обставини:
- висновки суду 1-ої інстанції про те, що він керував транспортним засобом є необґрунтованими, а дії поліції – упередженими, оскільки т/з керував його батько, який залишив місце водія у зв`язку із тим, що із ладу вийшла система охолодження та потрібна була допомога для його доставки за місцем його проживання;
- поліцейські склали фальшивий протокол, змусили його вийти із авто, почали залякувати та змусили підписати протокол, докази керування транспортним засобом відсутні.
З огляду на викладені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду 1-ої інстанції та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також порушив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду, посилаючись на те, що розгляд справи проводився без його участі, судових повісток він не отримував, про наявність постанови суду дізнався коли отримав її поштою22.04.2026.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленими, не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи неявку ОСОБА_1 в судове засідання, апеляційний суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 268 та ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважає за можливе проводити апеляційний розгляд за його відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, а також вивчивши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду та ретельно дослідивши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Надаючи оцінку доводам клопотання ОСОБА_1 щодо поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.06.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28.03.2006, заява №23436/03 зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. The United Kingdom від 21.02.1975, серія A №18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 цього Кодексу.
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Разом із тим, ч.ч. 1 та 3 ст. 285 КУпАП передбачають, що копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
На підставі аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не був присутніми в судовому засіданні 26.02.2026, у якому за результатами розгляду справи про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП судом було прийнято судове рішення. Копію постанови суду від 26.02.2026 ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку лише 28.04.2026 (а.с. 19), а апеляційну скаргу подав 01.05.2026, тобто протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови суду.
Водночас, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
У Рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 4-р/2019 було сформульовано юридичну позицію, за якою законодавчо визначений механізм реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя; обсяг права на апеляційний перегляд справи, що визначається законом, має гарантувати особі ефективну реалізацію права на судовий захист задля досягнення цілей правосуддя, забезпечуючи захист інших конституційних прав і свобод такої особи.
Отже, враховуючи все вищенаведене, дату отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови, а саме: 28.04.2026, а також подання скарги у найкоротший строк з моменту отримання копії постанови, задля забезпечення реалізації права на судовий захист, що включає в себе, зокрема, право на апеляційний перегляд справи, апеляційний суд вважає зазначену обставину поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду 1-ої інстанції та доходить висновку про існування підстав для його поновлення.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень ОСОБА_1 щодо наявності підстав для закриття провадження, у зв`язку із відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вони є безпідставними та, навпаки, спростовуються доказами по справі.
Вимогами п. 2.9 а) ПДР встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує на те, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України доведена та підтверджується повторно дослідженими судом апеляційної інстанції наступними доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №407792 від 29.10.2025 (а.с. 2), відповідно до якого 29.10.2025 о 20 год. 43хв. в с.Неділкове по вул.Миколи Подоляна Подільського району Одеської обл., водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 21061», реєстр. номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР;
- роздруківкою показників застосованого на місці зупинки приладу Drager, відповідно до якого результат огляду становить 1,58 ‰ алкоголю (а.с. 3); 
- відеозаписом події (а.с. 12), на якому зафіксований огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу – Drager.
Як вбачається із аналізу оскаржуваної постанови місцевого суду, всупереч твердженням апелянта, зазначені вище докази були належним чином досліджені, повно та всебічно, та їм була надана відповідна оцінка, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та наявність в його діях складу зазначеного правопорушення.
Надаючи оцінку твердженням апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом за встановлених у протоколі обставин, апеляційний суд зауважує, що вони спростовуються повторно дослідженими під час апеляційного розгляду відеозаписами події.
Так, дійсно, на відеозаписі події відсутня фіксація факту керування та зупинки ОСОБА_1 , водночас останній не заперечував, що керував транспортним засобом.
Зокрема, з долученого до протоколу відео0000004_00000020251029204326_0005.MP4 вбачається як ОСОБА_1 на запитання поліцейського повідомляє, що дійсно він керував т/з, не зупинявся на вимогу поліцейських, оскільки злякався (час: 20.57 хв.).
Крім того, водій ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що проживає з батьком, який на даний час перебуває вдома, що спростовує наведену ним в апеляційній скарзі версію події щодо керування транспортним засобом батьком.
Тож, апеляційний суд констатує, що всупереч доводів ОСОБА_1 , факт керування транспортним засобом за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, знайшов своє підтвердження вході розгляду справи, як в суді 1-ої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи.
Наявний в матеріалах справи відеозапис із нагрудної камери співробітника поліції фіксує весь процес проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу, при цьому, сам водій жодних заперечень щодо факту керування транспортним засобом та процесу проведення огляду, який він пройшов добровільно, некоректності роботи газоаналізатору, а також незгоди із його результатами не висловлював (відео 0000004_00000020251029205826_0006.MP4, час: 21.03).
При цьому, з відео 0000004_00000020251029220014_0007.MP4 вбачається, що ОСОБА_1 були роз`яснені права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, з протоколом про адміністративне правопорушення був згоден та підписав його без зауважень (час: 22.01).
Згодом, ОСОБА_1 було вручена копія протоколу та відсторонено від права керування т/з шляхом передачі права керування іншому водієві (час: 22.05 хв.)
Отже, апеляційний суд констатує, що відеозапис у повному обсязі та з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП відображає процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та свідчить про правомірну поведінку поліцейських та належне і професійне виконання ними своїх обов`язків. Підстави для зворотних висновків не встановлені. 
З огляду на викладене, апеляційним судомне приймається до уваги посилання ОСОБА_1 щодо неправомірності дій поліцейських, як такі, що не підтверджені належним та допустимими доказами. При цьому будь-яких зауважень ОСОБА_1 щодо незаконності дій поліцейських на відеозаписі події не зафіксовано.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 також не скористався своїм правом на надання пояснень по суті правопорушення, будь-яких зауважень до протоколу не заносив, як і не зазначав про незаконність дій поліцейських зі складення вказаного протоколу щодо нього.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що дії працівників поліції узгоджуються з вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, а кваліфікація дій ОСОБА_1 відповідає кваліфікуючим ознакам ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відтак, вказані обставини дають підстави апеляційному суду стверджувати, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначені вище докази, у своїй сукупності, на переконання апеляційного суду, спростовують доводи апелянта та підтверджують винуватість ОСОБА_1 «поза розумним сумнівом» у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
З огляду на викладене, позиція ОСОБА_1 , яка висловлена в апеляційній скарзі, та його процесуальна поведінка, пов`язана з наведенням доводів, які не підтверджені належними і достатніми доказами, та які не узгоджуються з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту на власний розсуд з метою уникнення відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову – без змін.
Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову суду 1-ої інстанції, як законну, обґрунтовану та вмотивовану – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 252, 266, 280, 283, 294 КУпАП апеляційний суд

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Савранського районного суду Одеської обл. від 26.02.2026 про накладення стягнення на  ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Постанову Савранського районного суду Одеської обл. від 26.02.2026,про накладення стягнення на  ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду    О.В. Копіца