ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/9418/25	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я. 	
Провадження № 22-ц/817/704/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 
розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №607/9418/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Чапаєва Ганна Миколаївна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2026 року (постановлену суддею Герчаківською О.Я., дату складення повного тексту не зазначено) про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вербицького, 22» про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_2 (далі – позивачка, апелянт) звернулася до суду із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вербицького, 22» (далі — ОСББ «Вербицького, 22», відповідач) про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном.
25 березня 2026 року представник відповідача ОСББ «Вербицького, 22» - адвокат Баюк І.І. подала до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження, оскільки ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2026 року відкрито провадження у справі №607/5281/26 за позовом ОСББ «Вербицького, 22» до ОСОБА_2 , треті особи - Тернопільська міська рада, ОК «Гаражний кооператив Вербицького 24» про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності.  Зазначали, що за результатами розгляду вказаної справи буде встановлено, чи законно було зареєстровано право власності на приміщення АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , що підтвердить наявність у неї суб`єктивного права для подання позову про усунення перешкод в користуванні її майном шляхом демонтажу контейнерного майданчика.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2026 року клопотання про зупинення провадження у справі задоволено.
Зупинено провадження у цивільній справі №607/9418/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСББ «Вербицького, 22» про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №607/5281/26 за позовом ОСББ «Вербицького, 22» до ОСОБА_2 , треті особи - Тернопільська міська рада, ОК «Гаражний кооператив Вербицького 24» про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка набула у власність нежитлове приміщення на підставі договору дарування, який відповідачем не оспорюється. 
Зазначає, що на час розгляду справи її право власності підтверджене належними документами, тому воно є правомірним і підлягає захисту до моменту його скасування у встановленому законом порядку. Інформація про право власності та підставу його виникнення була відома відповідачу з моменту відкриття провадження у справі 20 травня 2025 року, тому у останнього було достатньо часу на звернення із зустрічним чи окремим позовом, належно визначивши відповідачів та предмет спору. Розцінює дії відповідача як такі, що направлені на затягування розгляду справи.
Звертає увагу на те, що наявність іншого судового спору сама по собі не створює об`єктивної неможливості розгляду справи, якщо суд має можливість самостійно встановити обставини справи (постанова Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/39915/16-ц).
У зв`язку з викладеним просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2026 року скасувати.
25 травня 2026 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСББ «Вербицького, 22» надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відзив мотивовано тим, що наявність у позивачки права власності є основною матеріально-правовою підставою, на якій ґрунтуються позовні вимоги у даному спорі.
В межах справи №607/5281/26 оскаржується саме факт наявності у позивачки права власності на приміщення АДРЕСА_1 (адреса вказана згідно витягу з Державного реєстру прав, однак органами місцевого самоврядування адресний номер не присвоювався).
Зазначають, що вирішення даної справи без остаточного встановлення того, чи є позивачка законним власником вказаного об`єкта, є неможливим. У разі, якщо суд задовольнить вимоги ОСОБА_2 , а у іншій справі буде встановлено, що вона не набула права власності законним шляхом, це призведе до ухвалення рішення на користь особи, котра не мала процесуального права на звернення до суду (неналежний позивач). Такий підхід суперечить принципу правової визначеності, послідовності судового процесу та призведе до перегляду справи за нововиявленими обставинами та затягнутого конфлікту між сторонами.
Вважають доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.
У зв`язку з викладеним просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження залишити без змін.
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про зупинення провадження у справі розглядаються судом апеляційною інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи клопотання ОСББ «Вербицького, 22» про зупинення провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої цивільної справи №607/5281/26 за позовом ОСББ «Вербицького, 22» до ОСОБА_2 , треті особи — Тернопільська міська рада, Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив Вербицького 24» про припинення права власності та скасування державної реєстрації права власності, виходячи з того, що відсутність речового права на майно виключає можливість використання речово-правових способів захисту, які спрямовані на відновлення порушеного права законного володільця.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.
З огляду на зазначені вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається, з предметом доказування в конкретній іншій справі; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.
Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.
Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Наведена правова позиція відповідає висновкам викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі №357/10397/19.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що пункт 6 частини першої статті 251 ЦПК України містить застереження про те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору і правовідносин у цивільних справах №607/9418/25 та №607/5281/26 пов`язані між собою, а також з того, що обставини, які встановлюються у справі №607/5281/26, можуть бути суттєвими під час розгляду справи №607/9418/25, а тому дійшов висновку про існування підстав для зупинення цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі №607/5281/26.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, обмежився посиланням на існування справи №607/5281/26, загальні висновки та припущення про те, що обставини, які будуть установлені у вказаній цивільній справі, можуть бути суттєвими під час розгляду справи №607/9418/25.
Водночас, суд не навів обґрунтування такого зупинення, не зазначив, у чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи №607/5281/26.
Оскаржене судове рішення не містить мотивування наявності конкретних обставин, що унеможливлюють прийняття судом першої інстанції відповідного рішення з оцінкою наявних фактів і обставини справи.
Таким чином, у справі №607/9418/25 судом першої інстанції не встановлено необхідних умов для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі №607/9418/25.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що розумність строків розгляду справи згідно статті 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства і є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland», пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France», пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France», пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland», пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» та ін.).
Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява №30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.
Отже, тривале зволікання судами з розглядом цієї справи ставить під загрозу дотримання з боку України пункту 1 статті 6 Конвенції.
Проте, суд першої інстанції наведеного не врахував, помилково зупинив провадження у справі із порушенням положень процесуального закону та всупереч засадам розумності строків розгляду і ефективності судового процесу.
Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись, ст.ст.367, 369, 374, 379, 381-389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2026 року — скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Дата складення повного тексту постанови — 29 травня 2026 року.

Головуючий    Костів О.З.
Судді:    Гірський Б.О.
Храпак Н.М.