Справа № 465/4288/26 
Провадження 2-о/465/236/26 

РІШЕННЯ
Іменем України
07.05.2026 року         м. Львів
Франківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Баран О. І.,
з участю секретаря судового засідання Щирби Ю.Ю.,

заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника – адвоката Водопийко Х.Т.,
заінтересованої особи – ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, 

в с т а н о в и в:
Уповноважений представник заявника, ОСОБА_3 , 05.05.2026 звернулася до Франківського районного суду м. Львова із письмовою заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців, із встановленням заборони перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява мотивована тривалим потерпанням заявниці від домашнього насильства від свого сина ОСОБА_2 , котрий систематично вчиняє відносно неї психологічне насильство, а саме виражається нецензурною лексикою та образливими словами, чинить психологічний та моральний тиск, відтак вона змушена звернутися із заявою про видачу обмежувального припису, оскільки інші заходи впливу не дають жодного результату. 
У судовому засіданні заявниця заяву підтримала, просила таку задовольнити та зазначила, що ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, систематично вчиняє конфлікти та скандали, висловлюється на її адресу образливою та нецензурною лексикою, чим чинить психологічне насильство.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні, не заперечуючи матері, заперечив проти задоволення заяви лише з тих міркувань, що її задоволення призведе до втрати ним єдиного житла, виражав глибоке емоційне хвилювання, що супроводжувалось сльозами на очах. 
Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, з`ясувавши думку заінтересованої особи, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.
Судом встановлено, що заявниця зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 13).
Як вбачається з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 635 від 04.05.2026, виданої відділом житлового господарства Франківської районної адміністрації Львівської міської ради ЛКП «Магістральне», вказано, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано трьох осіб: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3  (а.с. 4).
У судовому засіданні встановлено, що заявниця із заінтересованою особою проживають разом за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 20.04.2026 серії ВБА №215907, ОСОБА_2 , 09.04.2026, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , виражався нецензурною лайкою до своєї матері, ОСОБА_1 , чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП (а.с. 5).
Як вбачається з копії протоколу прийняття заяви від ОСОБА_1 , про вчинене кримінальне правопорушення, 09.04.2026, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_1 , її син, ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння виражався в її сторону грубою нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї. Такі конфлікти носять систематичний характер (а.с. 6-7).
Відповідно до письмових пояснень заявниці від 16.04.2026, в цей день її син, ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виражався в її сторону нецензурною лайкою, бив по дверях та меблях. Конфлікти вчиняються ним систематично, внаслідок вживання алкоголю.
Будучи допитаною у порядку ст. 234 ЦПК України, ОСОБА_1 зазначила про те, що їй уже 85 років. Вона любить своїх синів, однак, зважаючи на тривалість неправомірних дій по відношенню до себе, відсутність жодних підстав сподіватись на покращення, відсутність за місцем проживання молодшого сина, який пригальмовував запал ОСОБА_5 , свій похилий вік та відповідний йому стан здоров`я, відчуваючи безвихідь, вимушена звернутись за захистом.
Зокрема, зазначила про те, що сильно потерпає від сина саме коли він перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Син раніше розлучився, після розлучення ще певний час проживав із колишньою дружиною. Однак, уже орієнтовно як два роки проживає із заявницею. Насильство почалось із їх спільного проживання. Втім, раніше, за присутності молодшого сина, вона цього так не відчувала, оскільки молодший син міг утихомирити старшого. Тривалий час вони проживають лише удвох, оскільки молодший син мобілізований до лав Збройних Сил України. Тож з цього часу за нею нікому заступитись, а ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, є доволі агресивним. Незважаючи ні на її вік, ні на те, що вона є співвласником квартири, як і її сини, він у брутальній формі звертається до неї із зауваженнями «що ти тут маєш?», «що ти тут ходиш?», «що ти тут спиш?», обзиває її різними нецензурними словами. Коли він бажає випити його дратує навіть її хода по коридору, або прихід у кімнату кухні. Його поведінка, нічні крики, вчинені в стані алкогольного сп`яніння, ним забуваються. При цьому, сам факт вживання алкоголю ним заперечується, з тих мотивів, що на його думку, пиво це не горілка. Однак, саме пиво його доводить до такого стану. Крім цього, пляшки з алкоголем він уже приносить у їх квартиру, оскільки і він уже в такому віці, що випивати за межами квартири не може, з цього часу, як почав повертатись із побоями. Відзначила про те, що він уже двічі був госпіталізований у наркологічний відділ, що знаходиться на АДРЕСА_2 . При цьому, першого разу він був госпіталізованим із села за Львовом, за викликом сусідів, де він перебував із своєю дружиною на святкуваннях. Другого разу його доставила сама дружина. Заявниця ж кожного разу ним опікувалася та відвідувала його, а останнього разу забрала з лікарні додому. Однак, тепер вона уже сама, в силу свого віку, потребує допомоги, підтримки, втім відчуває повну безпорадність, втрату всіх сіл, а в добавок агресію власного сина.
ОСОБА_2 , будучи допитаним у порядку ст. 234 ЦПК України, після заявниці зазначив про те, що йому нічого додати. Про події, які мали місце в момент перебування його в стані сп`яніння він дійсно не пригадує. 
Оцінка судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В свою чергу, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».
Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Пунктом 41 постанови Верховного Суду від 24.05.2024 у справі № 569/19137/23 зазначено, що оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
Водночас, пунктами 1, 10 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Висновки суду за результатами розгляду заяви.
З огляду на викладене суд, вважає доведеним той факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 . Враховуючи тривале продовження незаконних дій, вік заявниці ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), усталені звички її сина, який і сам уже є особою пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), суд вважає, що у даному випадку повністю відсутні дієві запобіжники щодо попередження вчинення насильства кривдником по відношенню до власної матері. Тому суд вважає високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, вказують на злісність особи кривдника та неспроможність усунути небезпеку для постраждалої особи, окрім як шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника. 
Суд оцінює поведінку ОСОБА_2 , проявлену у судовому засіданні, як жаль і розпач, що знайшли своє відображення у небажанні перечити старшій матері, біль якої, можливо був ним почутий у залі судового засідання вперше. Адже після її допиту прийшло озвучене ним сприйняття того, що сказане нею могло мати місце, хоча він цього й не пригадує, а слідом за ним прийшло його мовчання та сльози. 
Тож суд, сподівається на усвідомлення старшим сином своєї цінності для власної матері, цінності тієї сім`ї, що у нього залишилась, що мало б стати сильним поштовхом для нього стати на шлях виправлення. Однак, суд бере до уваги те, що причиною агресивної поведінки є його зловживання алкоголем, що уже носить триваючий характер, а отже вимагає значних зусиль та часу самого ОСОБА_2 над корекцією своїх звичок. 
Тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою.
Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.
Керуючись ст. 293, 294, 350-1 - 350-6, 430 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_1 – задовольнити. 
Видати обмежувальний припис строком на 6 (шість) місяців, яким заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Копії рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. 
Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також у Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради. 
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості щодо учасників справи:
Заявник:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків:  НОМЕР_1 , місце проживання:  АДРЕСА_1 ),
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), 
Повний текст рішення складено 07.05.2026.

Суддя: Баран О.І.