Справа № 309/477/26
Провадження № 2/309/220/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.
за участю секретаря : Калинич Н.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст справу за позовом: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та припинення права спільної часткової власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та припинення права спільної часткової власності. Позов вмотивований тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером 2125387100:01:008:0169, площею 0.0749 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (присадибна ділянка). Підставою для державної реєстрації права власності на землю стало рішення Хустського районного суду від 25.02.2020 року у справі №309/128/20, відомості з ДЗК серія та номер 19701195, видані 05.05.2020 року державним земельним кадастром. Право власності на землю зареєстровано 05.05.2020 року номер запису про право власності 36450652, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №208581853. На вказаній земельній ділянці збудовано житловий будинок. 1/4 частка вказаного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний №2-2095, видане державним нотаріусом Шкробинець Й.Й. від 10.11.2010 року після смерті батька позивача ОСОБА_3 . 1/4 частка вказаного житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу на підставі договору дарування від 27.03.2025 року зареєстрованого приватним нотаріусом Хустського РНОК Чіжмарь С.I. за N?2504. Власником іншої 1/2 частини житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №14-15. Тобто, позивач разом з відповідачем є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер 2125387100:01:008:0169, площею 0.0749 га. 
Фактично 1/2 житлового будинку що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу на праві власності є окремим об`єктом. Згідно технічного паспорту від 17.10.2025 року позивач є власником блокованого житлового будинку, номер житлового приміщення 1 загальною площею 120.0 кв. м. житловою площею 56.7 кв.м., допоміжною площею 64.2 кв.м. Згідно Довідки від 17.10.2025 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 є завершеним будівництвом в 2025 році та придатний для надійної та безпечної експлуатації. Зазначений житловий будинок складається з двох блокованих будинків, які мають спільну стіну, окремі виходи на присадибні земельні ділянки та може бути поділений за згодою власників відповідно до груп приміщень №l та №2 зазначених поверхових планах та технічного паспорту. Крім того, 1/2 частина житлового будинку, що належить відповідачу має свою окрему адресу: АДРЕСА_1 , що також вказує на окремий самостійний об`єкт.
Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_1 просить суд припинити право спільної часткової власності на будинок та визнати право власності на блокований будинок. 
Ухвалою Хустського районного суду від 11.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та припинення права спільної часткової власності у порядку загального позовного провадження.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. На адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. 
Відповідачу ОСОБА_2 направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив, однак відповідач своїм правом не скористався, відзиву на позовну заяву не надіслав. Крім того відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправлення повістки рекомендованою кореспонденцією на адресу, вказану у Єдиному державному демографічного реєстрі, згідно трекінгу укрпошти за № відправлення «R067179187849» одержувачу вручено 06.06.2026 року, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, будь яких клопотань не надіслав. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок та припинення права спільної часткової власності, слід задоволити в повному обсязі виходячи з наступного.
В судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером 2125387100:01:008:0169, площею 0.0749 га, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці побудований житловий будинок який є у праві спільної часткової власності позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 . 
ОСОБА_1 на праві часткової власності належить 1/4 частка вказаного житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний №2-2095, видане державним нотаріусом Шкробинець Й.Й. від 10.11.2010 року після смерті батька позивача ОСОБА_3 (а.с.4-5) та 1/4 частка на підставі договору дарування від 27.03.2025 року зареєстрованого приватним нотаріусом Хустського РНОК ОСОБА_4 за №2504 (а.с.7-10).
Право власності на 1/2 вказаного будинку належить ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №52587563 (а.с.15-16).
До матеріалів справи також долучено Довідку від 17.10.2025 року , яка видана ФОП ОСОБА_5 про те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 є завершеним будівництвом в 2025 році та придатний до надійної та безпечної експлуатації. Крім того, вказаний будинок може бути поділений за згодою власників відповідно до груп приміщення №1 та №2 зазначених на поповерхових планах та експлікації технічного паспорту (а.с.26).
Частиною 1ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 ст.76, ч.1,2ст.77, ст.ст.79 і 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини встановлені у рішенні.
Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що основними засадами (принципами) цивільного законодавства, зокрема є: верховенство права, змагальність сторін, диспозитивність, розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч.3ст.2 ЦПК України).
Відповідно до розділу 1 пункту 2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2018 р. за N 1442/32894 - блоковані будинки - два та більше житлових (садибного типу, садові, дачні) будинків заввишки не більше чотирьох поверхів, у яких є хоча б одна спільна стіна, збудованих по межі окремих земельних ділянок за різними кадастровими номерами. Кожен блокований будинок є окремим об`єктом нерухомості і йому присвоюється окремий номер по вулиці (провулку тощо).
Водночас, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Відповідно до ч.1 ст. 183 ЦК України - річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.
Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна.
Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.
Частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.
Виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
У пунктах 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» судам роз`яснено, що під час вирішення зазначених спорів суди повинні враховувати, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.
В даному випадку як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 мають виділені частки, якими користуються станом на сьогодні. За цих обставин, оскільки житловий будинок є спільною частковою власністю, а введення в експлуатацію окремої належної частини в житловому будинку законом не передбачено та не змінює правового статусу житлового будинку. 
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
За правилами, передбаченими ст. ст. 319, 328, 386, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. 
Отже, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні докази надані стороною позивача, суд вважає, що з позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13, 81,183 258,259, 263-265, 354,364,386,391 ЦПК України, ст. 181, 319, 328, 364, 386, 391 ЦК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканкою АДРЕСА_1 право власності на блокований житловий будинок загальною площею 120,9 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, як окремий самостійний об`єкт , що розташований за адресою АДРЕСА_2 .
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду виготовлено 18.06.2026 року.  

Суддя Хустського 
районного суду:  Орос Я.В.