Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
18 червня 2026 р.  Справа № 120/16060/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: 
ОСОБА_1 
до ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі– відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не взяття ОСОБА_1 на військовий облік призовників та невидачі відповідного військово- облікового документа.
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 взяти ОСОБА_1 на військовий облік призовників, як особу, яка не досягла 25-ти річного віку та видати ОСОБА_1 відповідний військово-обліковий документ посвідчення про приписку до призовної дільниці.
Ухвалою суду від 21.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, хоча копія ухвали про відкриття провадження від 21.11.2025 доставлена до його електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" 21.11.2025, що підтверджується відповідною довідкою.
Відтак, оскільки відповідач зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, самостійно визначивши адресу електронної пошти для листування із ним, суд доходить висновку, що ухвала від 21.11.2025 вважається врученою відповідачу 21.11.2025 в електронній формі шляхом її направлення на офіційну електронну адресу.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою суду від 18.06.2026 в задоволенні клопотання представника ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву у справі №120/16060/25 відмовлено.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином України, і є військовозобов`язаним та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 з 30.09.2024. 
08.04.2022 року на ім`я ОСОБА_2 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , згідно якого, позивач непридатний до військової служби в мирний час і обмежено придатний у воєнний час гр. 1, наказу МОУ №402 від 2008 року. Призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 зарахований у запас, згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 18 та абз. 8 п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу). Підлягає повторному переосвідченню 01.10.2026.
26.09.2025 ОСОБА_1 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 було надіслано заяву, з метою взяти ОСОБА_1 , на військовий облік призовників, як особу, яка не досягла 25-ти річного віку та пройшла медичний огляд та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідний військово-обліковий документ ( копію заяви та копію чеку про відправлення додаю).
Однак, ОСОБА_1 не повідомлено про результат розгляду заяви від 26.09.2025, у зв`язку з чим, 20.10.2025 адвокатом Присяжнюк О.В. було скеровано до відповідача адвокатський запит від 20.10.2025 №639, щодо надання інформації про розгляд заяви від 26.09.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про взяття його на військовий облік призовників, як особу, яка не досягла 25-ти річного віку та пройшла медичний огляд; видачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідний військово-обліковий документ
Листом відповідача від 29.10.2025 року за наслідками розгляду заяви повідомлено, що заяву розглянуто та відмовлено.
Позивач не погоджується із діями відповідача щодо взяття його на облік військовозобов`язаних, оскільки він за віком та станом здоров`я входить до категорії призовників, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 33 Закону №2232-ХІІ, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Як визначено ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ, військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частиною 1 ст. 34 Закону №2232-ХІІ передбачено, що персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
На виконання ч. 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ, Кабінет Міністрів України, постановою від 30.12.2022 №1487, затвердив Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487).
Відповідно до п. 2 Порядку №1487, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Так, п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) установлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку, зокрема, за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.
Згідно із п. 20 Порядку № 1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
16.05.2024 Кабінет Міністрів України постановою № 559, яка набрала чинності 18.05.2024, затвердив Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа (далі Порядок №559).
Так, паперовим військово-обліковим документом є: військовий квиток, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, посвідчення про приписку до призовної дільниці (для громадян до 25 років), видані до 18.05.2024 (до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559); військово-обліковий документ за формою, затвердженою пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №559 визначено, що військово-облікові документи, оформлені до набрання чинності цією постановою, вважаються дійсними на всій території України до видачі військово-облікового документа нового зразка.
Відповідно до п. 1-3 Порядку №559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».
Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.
Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.
Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон № 1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Частиною 1 ст. 2 Закон №1951- VIII визначено, що основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку.
Як встановлено ч. 8, 9 ст. 5 Закону №1951- VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
За приписами ч. 1 ст. 9 Закону № 1951- VIII, призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Надання громадянам України інформації відповідно до статті 9 Закону №1951-VIII здійснюється згідно з Порядком ведення Реєстру, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії через інформаційні (інформаційно-комунікаційні) системи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері цифровізації, відповідно до законодавства про електронну інформаційну взаємодію (ч. 4 ст. 14 Закону № 1951-VIII).
Так, зі змісту позовних вимог слідує, що ОСОБА_1 не погоджується із відмовою відповідача щодо взяття його на облік як призовника.
Із матеріалів справи, суд встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військово-лікарську комісію, за наслідками проходження якої, у 2022 році комісія прийняла рішення від 08.04.2022 про визнання ОСОБА_2 непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та зарахуванням у запас.
Частиною 1. ст. 15 Закону № 2232-XII (в редакції, чинній на час прийняття призовною комісією рішення), передбачалось, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).
Так, на той час, ч. 9 ст. 14 Закону № 2232-XII встановлювала, що на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються у тому числі зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких: за станом здоров`я визнано непридатними до військової служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час.
Абзацом 5 ч. 10 ст. 14 Закону №2232-XII також передбачалось, що за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності, комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень: непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних.
Таким чином, суд зауважує, що в силу наведених норм законодавства, та зважаючи на прийняте ВЛК рішення, про що свідчить запис у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, позивач ОСОБА_1 з 2022 року перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 як військовозобов`язаний.
Зі змісту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 №3621-IX (яким внесені зміни до Закону №2232-ХІІ, набрав чинності з 18.05.2024) слідує, що статус «обмежено придатний» скасовано.
Разом із цим, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону встановлено, що громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби.
Згідно із п. 1, 2 ч. 1 ст. 37 Закону №2232-ХІІ, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: 1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України, розвідувальних органів України) віком до 25 років: які за рішенням комісії з питань взяття на військовий облік пройшли медичний огляд; які є призовниками, що прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань, якщо раніше не перебували на військовому обліку; які припинили альтернативну (невійськову) службу достроково і відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» підлягають взяттю на військовий облік призовників; які відраховані із закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та не пройшли базову загальновійськову підготовку;
2) на військовий облік військовозобов`язаних: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу» та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;
Таким чином, суд зауважує, що законодавство в частині взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів було змінено, із врахуванням дії в Україні воєнного стану.
На переконання суду, не лише факт досягнення граничного для перебування на військовому обліку призовників 25-річного віку є підставою для набуття статусу військовозобов`язаного. Особа може отримати такий статус і до досягнення 25-річного віку, наприклад, внаслідок проходження строкової військової служби чи навчання на військовій кафедрі, визнання особи непридатною до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Із матеріалів справи видно, що за наслідками проведеного 29.01.2025 ВЛК медичного огляду визнано придатність позивача до військової служби у в/ч, забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони, що підтверджується долученим до матеріалів справи витягом з «Резерв+».
Згідно із ч. 1 ст. 58 Конституцій України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Отже, суд звертає увагу, що, виходячи з принципу незворотності дії закону в часі, до спірних правовідносин застосовуються норми законодавства, чинні на момент їх виникнення.
Так, необхідно зауважити, що норми ст. 37 №2232-ХІІ щодо взяття на облік призовників діють з 18.05.2024.
Разом із тим, зважаючи на наведені вище норми права, суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає можливості (процедури) повернення статусу призовника та переведення на військовий облік призовників осіб віком до 25 років, що визнані придатними внаслідок повторного медичного огляду.
Наведені у сукупності обставини у взаємозв`язку із визначеним позивачем предмет судового розгляду свідчать про необґрунтованість позовних вимог та як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N303-A, п.29).
Судові витрати не розподіляються відповідно до вимог ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

В И Р І Ш И В :
В задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя підпис  Крапівницька Н. Л.
Згідно з оригіналом Суддя
Секретар: