УХВАЛА
11 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 463/7182/25
провадження № 61-7114ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики», Львівської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказів, зобов'язання до вчинення дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики» (далі - КНП ЛОР «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики»), Львівської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказів, зобов`язання до вчинення дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2026 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 23 квітня 2026 року подала апеляційну скаргу.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова 
09 березня 2026 року залишено без руху.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суд м. Львова від 09 березня 2026 року у цій цивільній справі на підставі пункту 4 частини першої статті 357 ЦПК України.
01 червня 2026 року ОСОБА_1 звернуласьдо Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» з касаційною скаргою на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції в іншому складі суду.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у відкритті апеляційного провадження на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2026 року, оскільки в апеляційній скарзі було чітко зазначено, що поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження обумовлена хворобою, на підтвердження чого було долучено копії листів непрацездатності за періоди з 09 квітня 2026 року до 14 квітня 2026 року та з 22 квітня 2026 року до 28 квітня 
2026 року, а також відсутністю повідомлення-сповіщення про надходження документа (оскаржуване рішення суду) в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд».
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним 
і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України).
Згідно із положеннями статті 354 ЦПК України апеляційна скарга 
на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення 
або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).
Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
У постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинен мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини поновлення строку на апеляційне оскарження, не є належним мотивуванням поновлення цього строку. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 640/11452/19 Верховний Суд вказав, що поважними причинами пропущення строку на подання апеляційної скарги можуть бути визнані лише такі обставини, 
які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (частина шоста статті 272 ЦПК України).
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України, стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень .
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).
Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі 
У цій справі апеляційний суд встановив, що рішення Личаківського районного суд м. Львова від 09 березня 2026 року було доставлено до електронного кабінету позивачки в підсистемі «Електронний суд» 10 березня 2026 року об 11:04:39 годині, а апеляційна скарга подана позивачкою 23 квітням 2026 року, з пропуском строку, визначеного законом, при цьому позивачка не довела наявності об`єктивних непереборних перешкод для подання апеляційної скарги у визначений законом строк.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд в ухвалі від 28 травня 2026 року врахував, що після залишення апеляційної скарги без руху заявниця поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження не навела, а строк на апеляційне оскарження рішення районного суду від 09 березня 2026 року для  ОСОБА_1 , враховуючи положення частини третьої статті 124 та частини шостої статті 272 ЦПК України, сплив 09 квітня 2026 року; якщо ж брати до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 з 09 квітня 2026 року до 14 квітня 2026 року перебувала на лікарняному, то тридцятим днем є 15 квітня 2026 року.
Оцінивши встановлені обставини, суд апеляційної інстанції, діючи в межах своїх повноважень, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, правильно застосувавши положення частини четвертої статті 357 ЦПК України.
Особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти 
усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку та дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами. 
За вказаних обставин, реалізуючи добросовісно свої процесуальні права, позивачка мала достатньо часу для оскарження рішення суду першої інстанції у визначений процесуальним законом строк. 
Процесуальний строк на апеляційне оскарження, встановлений ЦПК України, забезпечує дотримання розумних строків при здійсненні цивільного судочинства, є дисциплінуючим фактором регламентації процесуальних дій учасників справи, спрямований на добросовісну реалізацію процесуальних прав.
Отже, доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку 
про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
Колегія суддів в межах доводів скарги встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому 
у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 2, 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний інформаційно-аналітичний центр медичної статистики», Львівської обласної ради про визнання дій протиправними та скасування наказів, зобов'язання до вчинення дій, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк
Г. В. Коломієць
Д. Д. Луспеник