П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/1059/26	

Перша інстанція: суддя Брагар В. С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,
за часті секретаря – Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року у справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2026 року Військова частина НОМЕР_1 (далі – позивач, ВЧ НОМЕР_1 ) звернулося до суду першої інстанції з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач, Перший відділ ДВС у Первомайському районі ), в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Ізбаш Діани від 09.01.2026 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн. у виконавчому провадженні № 79944010.
В обґрунтування позову зазначає, що постанова про стягнення з боржника виконавчого збору прийнята державним виконавцем з порушенням вимог Закону України №1404-VIII від 02.06.2016 «Про виконавче провадження» (далі- Закон №1404-VIII ).
По-перше, на переконання позивача, відповідачем помилково розрахований розмір виконавчого збору з огляду на той факт, що спір у справі № 400/6758/24, рішення якого виконується виконавчою службою, носить майновий характер. Таким чином, позивач вважає, що розмір виконавчого збору має обраховуватися державним виконавцем з урахуванням визначеної у виконавчому листі суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (8762,99 грн), а визначена сума 32000,00 грн. є протиправною.
По-друге, позивач посилається на приписи пункту 3 частини 5 статті 27 Закону №1404-VIII, згідно якої виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі – Закон №4901-VI) Таким чином, позивач вважає, що в даному випадку виконання рішення щодо зобов`язання вчинити певні дії щодо майна (коштів), боржником у якому є державний орган, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та за окремою бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом №4901-VI. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року позов ВЧ НОМЕР_1 – задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 09.01.2026 державного виконавця Першого відділу ДВС у Первомайському районі Ізбаш Діани про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн. у виконавчому провадженні № 79944010.
Стягнуто на користь ВЧ НОМЕР_1 суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2662,40 грн. з Першого відділу ДВС у Первомайському районі за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Перший відділ ДВС у Первомайському районі подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування своєї позиції апелянт зазначає, що відповідно до приписів статей 26 та 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір є обов`язковим платежем, що стягується з боржника у разі відкриття виконавчого провадження. До того ж частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VIII прямо передбачений обов`язок державного виконавця одночасно із постановою про відкриття виконавчого провадження винести постанову про стягнення виконавчого збору. Таким чином, винесення постанови про стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця, а тому підстави для визнання її протиправною і скасування відсутні.
Окремо апелянт зауважує на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про майновий характер виконавчого документа лише з підстави зазначення у ньому конкретної суми середнього заробітку. Як зазначає апелянт, ключовим критерієм є зміст виконавчого обов`язку боржника, а не економічний результат виконання рішення. Інакше будь-яке рішення про перерахунок, нарахування, індексацію, здійснення соціальних виплат, виконання трудових обов`язків тощо автоматично визнавалося б майновим. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково підмінив зміст виконавчого документа власним тлумаченням та вийшов за межі судового контролю. Наведене, на переконання апелянта, свідчить про те, що позов є необґрунтований, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
ВЧ НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, та які узгоджуються із висновками суду першої інстанції зазначає про безпідставність поданої скарги. Зокрема, наголошує на тому, що оскаржувана постанова встановлює суму виконавчого збору, яка приблизно у 36,5 разів перевищує 10% від грошової суми, що підлягала виплаті за виконавчим документом, що свідчить про очевидну її протиправність. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до статті 124-130 КАС України.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно до частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 у справі № 400/6758/24 частково задоволено позов ОСОБА_1 .
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024 по 13.06.2024 у сумі 8762, 99 грн.
Зобов`язано відповідача виготовити та направити ОСОБА_1 довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб” за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, зі зазначенням розміру грошового забезпечення за період з 27.09.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” на 01 січня 2022 року та Законом України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. 
Скасовано рішення суду в частині відмови в задоволені позову щодо перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та видачі нового грошового атестату. Суд ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби згідно вимог пункту 1 Порядку та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014 №460, в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто з розрахункової величини 80 %;
Зобов`язано відповідача виготовити новий грошовий атестат ОСОБА_1 із зазначенням в ньому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахованої згідно вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460;
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 - залишено без змін.
28.10.2025 Миколаївський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист у справі № 400/6758/24.
09.01.2026 державним виконавцем Першого відділу ДВС у Первомайському районі Ізбаш Діаною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №79944010 з виконання судового рішення у справі № 400/6758/24.
Також 09.01.2026 державним виконавцем Першого відділу ДВС у Первомайському районі винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 32000,00 грн. у виконавчому провадженні ВП №79944010.
Не погодившись із правомірністю винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого у вказаній сумі, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що у спірних правовідносинах державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн. у виконавчому провадженні №79944010 діяв не у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», а тому вважав, що наявні підстави для визнання протиправною та скасування спірної постанови.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідаючи на доводи Першого відділу ДВС у Первомайському районі стосовно помилковості висновків суду першої інстанції та про правомірність, прийнятої постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів керується наступним.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Приписи частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII передбачають, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Стаття 18 Закону №1404-VIII встановлює обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно із частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, згідно статті 27 цього Закону.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до частини 3 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Абзац 1 частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На думку колегії суддів суд першої інстанції слушно послався на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.02.2019 у справі №907/9/17 та від 25.08.2020 у справі №910/13737/19, в якій суд виснував, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Отже, будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього. Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Натомість, як указав суд, до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Тож, спираючись на таку позицію Великої Палати Верховного Суду та аналізуючи рішення суду у справі №400/6758/24 суд дійшов правильного висновку, що метою звернення ОСОБА_1 (стягувача в межах ВП №79944010) до суду із позовом є відновлення його майнових прав шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024 по 13.06.2024 у сумі 8762,99 грн., що свідчить про те, що за своєю суттю є спором майнового характеру та піддається грошовій оцінці.
Позаяк, спір у справі №400/6758/24 носить майновий характер, відповідно до приписів статті 27 Закону №1404-VIII розмір виконавчого збору слід обраховувати виходячи з нарахованої та виплаченої стягувачу суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2024 по 13.06.2024, а саме виходячи з суми середнього заробітку у розмірі 8762,99 грн.
Таким чином, оскільки державним виконавцем Першого відділу ДВС у Первомайському районі помилково обрахований розмір виконавчого збору, оскаржувана постанова від 09.01.2026 про стягнення виконавчого збору у розмірі 32 000 грн. у виконавчому провадженні №79944010 є протиправною та правомірно скасована судом першої інстанції.
Зважаючи на те, що судом першої та апеляційної інстанцій установлено протиправність постанови про стягнення виконавчого збору, колегія суддів погоджується із висновком суду про задоволення позову Військової частини НОМЕР_1 . 
Резюмуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підстави для скасування правильного по суті рішення відсутні.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. 
Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. Колегія суддів вважає, що надала відповідь на поставлені в апеляційній скарзі питання. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Згідно з пунктом першим частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення та задоволення скарги відсутні.
Відповідно до частини 4 статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 283-2, 287, 288 та 289-4 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
Керуючись статтями 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року у справі за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання протиправною та скасування постанови у виконавчому провадженні – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки передбачені КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький