№ справи687/509/26
№2/687/481/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2026 року         селище Чемерівці  Чемеровецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого - судді Борсука В.О., розглянув цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та 3% річних, відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне повернення суми заборгованості,
встановив:
У травні 2026 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення індексу інфляції та 3% річних, відшкодування моральної шкоди за несвоєчасне повернення суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26.12.2016 року набрало законної сили рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08.11.2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики 12402,49 грн, за неналежне виконання зобов`язань суму індексу інфляції, яка становить 8792,56 грн, а всього 21195,05 грн, а також моральну шкоду в сумі 2000,00 грн, сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн та 420,00 грн судових витрат. Позивач зазначає, що Чемеровецьким відділом ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області з ОСОБА_2 06.05.2025 року стягнуто сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн та 420,00 грн судових витрат. Окрім того, 23.07.2025 року з ОСОБА_2 стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 12402,49 грн, а також за неналежне виконання зобов`язань суму індексу інфляції у розмірі 8792,56 грн та моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 24166,25 грн, в тому числі 06.05.2025 року стягнуто 1032,88 грн, а 23.07.2025 року – 23133,37 грн.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 користувався коштами позивача з 2017 року по 23.07.2025 року, позивач на підставі ч. 2 ст.625 ЦК України просить стягнути на свою користь суму боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 18978,77 грн, 3% річних у розмірі 3620,90 грн та моральну шкоду у розмірі 4000,00 грн.
13.05.2026 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.
Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження.    
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.      
Судом встановлено, що рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08.11.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення основної суми боргу, індексу інфляції, пені, та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики 12402,49 грн, за неналежне виконання зобов`язань суму індексу інфляції, яка становить 8792,56 грн, а всього 21195,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн, та 420,00 грн судових витрат. В решті позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 26.12.2016 року.
Так, відповідно до повідомлення Чемеровецького відділу ДВС у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області № 1457 від 13.01.2026 року в ході примусового виконання виконавчого листа Чемеровецького районного суду № 687/1190/16-ц від 08.11.2016 року сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн та 420,00 грн судових витрат стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відповідно до платіжної інструкції № 2485 від 06.05.2025 року на суму 971,20 грн. Окрім того, стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 12402,49 грн, а також за неналежне виконання зобов`язань суму індексу інфляції у розмірі 8792,56 грн відповідно до платіжних інструкцій № 3222 від 23.07.2025 року на суму 15919,24 грн, № 3224 від 23.07.2025 року на суму 5275,81 грн, а також моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн відповідно до платіжних інструкцій № 2498 від 06.05.2025 року на суму 61,68 грн, № 3175 від 23.07.2025 року на суму 1938,32 грн.
Згідно з наведеним позивачем в позовній заяві розрахунком загальна сума нарахованого індексу інфляції у період з дати набрання рішенням законної сили 26.12.2016 року по дату стягнення заборгованості липень 2025 року становить 18978,77 грн.
Так, позивач вказує, що індекс інфляції за 2017 рік становив – 113,7%, отже 24166,25 х 1,137 = 27477,03 – 24166,25 = 3310,77 грн;
за 2018 рік – 109,8%, отже 24166,25 х 1,098 = 26534,54 – 24166,25 = 2368,29 грн;
за 2019 рік – 104,1%, отже 24166,25 х 1,041 = 25157,07 – 24166,25 = 990,57 грн;
за 2020 рік – 105%, отже 24166,25 х 1,050 = 25374,56 – 24166,25 = 1208,31 грн;
за 2021 рік – 110,0%, отже 24166,25 х 1,100 = 26582,88 – 24166,25 = 2416,63 грн;
за 2022 рік – 126,6%, отже 24166,25 х 1,266 = 30594,47 – 24166,25 = 6428,22 грн;
за 2023 рік – 105,1%, отже 24166,25 х 1,051 = 25398,72 – 24166,25 = 1232,48 грн;
за 2024 рік – 112%, отже 24166,25 х 1,120 = 27066,20 – 24166,25 = 2899,95 грн.
Індекс інфляції за 2025 рік:
- за січень 2025 року – 101,2%, отже 24166,25 х 1,012 = 24456,25 – 24166,25 = 290,00 грн;
- за лютий 2025 року – 100,8%, отже 24166,25 х 1,008 = 24359,58 – 24166,25 = 193,33 грн;
- за березень 2025 року – 101,5%, отже 24166,25 х 1,015 = 24528,74 – 24166,25 = 362,49 грн;
- за квітень 2025 року – 100,7%, отже 24166,25 х 1,007 = 24335,41 – 24166,25 = 169,16 грн;
- за травень 2025 року – 101,3%, отже 23133,37 (оскільки 06.05.2025 року стягнуто 1032,88 грн) х 1,013 = 23434,10 – 23133,37 = 234,34 грн;
за червень 2025 року – 100,8%, отже 23133,37 х 1,008 = 23318,43 – 23133,37 = 185,06 грн.
Окрім того, у відповідності до наведеного позивачем в позовній заяві розрахунку сума 3% річних у період з 01.01.2017 року по 01.01.2021 року становить 3620,90 грн.
Водночас на підтвердження обставин щодо погіршення стану здоров`я позивачки в період користування відповідачем її коштами, зокрема наявності захворювання, необхідності проведення операції, встановлення діагнозу глаукоми та погіршення зору, до матеріалів справи долучено консультативний висновок окуліста № ЧЕМ15536 та виписку з медичної карти амбулаторного хворого.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).
У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).
Разом з тим оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).
Водночас суд враховує постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2025 року (справа № 903/602/24, провадження № 12-19гс25), а також Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2026 року (справа № 751/4086/24, провадження № 61-3138свп25), в яких зазначено, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Тому звернення до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних без обмеження останніми трьома роками, що передували подачі позову, є обґрунтованим у разі, якщо позовна давність за такими вимогами не спливла станом на 02.04.2020 року.
Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Однак, формулювання статті 625 ЦК України, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому індекс інфляції та 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею) у розумінні положень статті 549 цього Кодексу, а тому пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2025 року (справа № 758/5318/23, провадження № 61-15103св24).
Проте, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи позивач здійснювала нарахування інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму заборгованості за рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08.11.2016 року у справі № 687/1190/16-ц включно з сумами інфляційних втрат, моральної шкоди, судового збору та інших судових витрат.
Однак, суд враховує те, що рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08.11.2016 року у справі № 687/1190/16-ц не є підставою виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло перед позивачем до ухвалення судового рішення у зв`язку із наданням ОСОБА_2 в позику грошових коштів.
При цьому за встановлених у цій справі обставин нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду від 08.11.2016 у справі № 687/1190/16-ц заборгованість до складу якої, окрім основного боргу, входить сума інфляційних втрат та моральна шкода не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.
Окрім того, судовий збір та інші судові витрати є процесуальними витратами, а не основним грошовим зобов`язанням боржника, а тому інфляційні втрати та 3% річних на них не нараховуються.
Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.
За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи те, що грошове зобов`язання ОСОБА_2 виникло до ухвалення судового рішення по суті спору та не припинилося в наслідок набрання ним законної сили, нарахування 3 % річних та індексу інфляції, згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України, належить здійснювати на суму основного боргу, стягнуту цим судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум індексу інфляції, моральної шкоди та судових витрат.
Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, на встановлену рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 08.11.2016 року у справі № 687/1190/16-ц загальну суму заборгованості включно з сумами інфляційних втрат, моральної шкоди та судових витрат.
Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2019 року (справа № 905/1753/18).
За таких обставин суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат за період з січня 2017 року по 23.02.2022 року включно та 3% річних у період з 01.01.2017 року по 01.01.2021 року включно.
Так, за 2017 рік індекс інфляції становив 113,7%, отже 12402,49 х 1,137 = 14101,63 – 12402,49 = 1699,14 грн;
за 2018 рік – 109,8%, отже 12402,49 х 1,098 = 13617,93 – 12402,49 = 1215,44 грн;
за 2019 рік – 104,1%, отже 12402,49 х 1,041 = 12910,99 – 12402,49 = 508,50 грн;
за 2020 рік – 105%, отже 12402,49 х 1,050 = 13022,61 – 12402,49 = 620,12 грн;
за 2021 рік – 110,0%, отже 12402,49 х 1,100 = 13642,74 – 12402,49 = 1240,25 грн;
за січень 2022 року – 101,3%, отже 12402,49 х 1,013 = 12563,72 – 12402,49 = 161,23 грн;
за лютий 2022 року – 101,6%, отже 12402,49 х 1,016 = 12600,93 – 12402,49 = 198,44 грн (за 28 днів). Тобто, з 01.02.2022 по 23.02.2022 року включно індекс інфляції становить 163,07 грн (198,44 грн/28 днів=7,09 грн) х 23 дні).
Таким чином, розмір інфляційних втрат у період з січня 2017 року по 23.02.2022 року включно становить 5607,75 грн.
Окрім того, 3% річних від простроченої суми (12402,49 грн) за 2017 рік складає 372,07 грн (12402,49 х 3%);
за 2018 рік - 372,07 грн (12402,49 х 3%);
за 2019 рік - 372,07 грн (12402,49 х 3%);
за 2020 рік - 372,07 грн (12402,49 х 3%);
за 01.01.2021 року - 1,02 грн (12402,49 х 3% / 365 днів).
Таким чином, розмір 3% річних від простроченої суми у період з 01.01.2017 року по 01.01.2021 року включно становить 1489,30 грн.
За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача інфляційні втрат у розмірі 5607,75 грн, нараховані у період з 01.01.2017 року по 23.02.2022 року включно, а також 3% річних у розмірі 1489,30 грн, нараховані з 01.01.2017 року по 01.01.2021 року включно.
Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивач обґрунтовує свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що протягом усього періоду користування відповідачем її коштами, вона хворіла, потребувала операції, їй було встановлено діагноз глаукоми та погіршення зору, у зв`язку із чим необхідні були кошти, які відповідач своєчасно не повернув. На підтвердження вказаних обставин надає консультативний висновок окуліста № ЧЕМ15536 та виписку з медичної карти амбулаторного хворого.
Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок між протиправністю поведінки заподіювача шкоди і заподіяною шкодою. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Частиною 1 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За правилом статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що погіршення її стану здоров`я, необхідність проведення операції, встановлення діагнозу глаукоми та погіршення зору відбулося саме з вини відповідача, що саме його дії були цьому причиною, а між діями та наслідками є причинно-наслідковий зв`язок, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної школи у розмірі 4000,00 грн слід відмовити.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
А тому, при розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 26599,67 грн, а задоволено на суму 7097,05 грн, тобто на 26,68% (7097,05х100:26599,67). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 355,16 грн (1331,20х26,68:100).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі 5607,75 грн, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі у розмірі 1489,30 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 355,16 грн.
В решті частині позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жителька АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання:  АДРЕСА_1 .

Суддя             Борсук В.О.