Справа № 127/4781/26
Провадження № 2/127/1331/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Чех А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) цивільну справу запозовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 (Олександрівни) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.07.2019 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту 501168214, шляхом підписання електронного договору, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» надав позичальнику кредит у сумі 54878,71 грн, строком на 36 місяців, з відсотковою ставкою 18,99 %. АТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 54878,71 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.
22.02.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК Форт».
В подальшому 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшли до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.02.2021 загальний розмір заборгованості становить 88810,84 грн, з яких: 54878,71 грн - тіло кредиту, 32732,13 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом. 
Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 88810,84 грн грн, а також 3328,00 грн судового збору та 9200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від 17.03.2026 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
20.04.2026 представник відповідача адвокат Грабік М.С. подав відзив на позовну заяву. Відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог з наступних причин. У кредитному договорі в жодному з положень договору не передбачено нарахування комісії за обслуговування кредиту, управління кредитної справою або ведення обліку заборгованості. Договір містить лише стандартні умови щодо надання кредиту, обов`язкових платежів за тілом кредиту та встановлених договором відсотків. Всі інші додаткові платежі, що позивач намагається стягнути не мають юридичного підґрунтя в укладеному договорі та не узгоджувалися сторонами ід час його підписання. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що позивачем нараховано комісію за дії, які кредитор здійснює на власну користь, та за дії які позичальник виконує на користь банку.
Позивачем не надано належних і допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору у відповідності до вимог чинного законодавства. В матеріалах справи відсутній підписаний сторонами кредитний договір, який би містив усі істотні умови, передбачені законодавством для даного виду правовідносин, зокрема щодо суми кредиту, строків його повернення, розміру та порядку сплати процентів, відповідальності сторін тощо.
Наявність договору факторингу № 1 від 22.02.2021 між первісним кредитором та позивачем також не підтверджує факт неналежного виникнення зобов`язання між сторонами кредитного договору. Договір факторингу є лише правочином щодо відступлення права вимоги не створює нових зобов`язань, а також не усуває обов`язку позивача довести існування первісного зобов`язання у встановленому законом порядку.
Крім того, позивачем не доведено факту належного приєднання відповідача до умов кредитування у разі укладення договору в електронній формі, зокрема не надано доказів ідентифікації відповідача, підтвердження волевиявлення шляхом використання електронного підпису чи одноразового ідентифікатора, а також доказів отримання відповідачем примірника договору.
У зв`язку з викладеним, позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають до задоволення. 
Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн є необґрунтованими, такими що не відповідають критеріям розумності, співмірності та пропорційності, визначеним чинним процесуальним законодавством України, у зв`язку з чим підлягають відмові в задоволенні.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 змінила по батькові на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 26.03.2025.
29.07.2019 між ОСОБА_2 та АТ «Альфа-Банк» була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту №501168214, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 59996,32 грн.
Оферта містить умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 59996,32 грн, процентна ставка 18,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 36 місяців.
Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток до укладеного між сторонами договору №501168214 від 29.07.2019.
Відповідачка взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконувала та внаслідок порушення договірних зобов`язань у неї утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно з розрахунком станом на 22.02.2021 складає 88810,84 грн, з яких: 54878,71 – заборгованість за тілом кредиту, 12753,32 грн – заборгованість за відсотками, 12753,32 грн – заборгованість за комісією, 1200,00 грн штрафи.
Окрім того, наданою позивачем випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 29.07.2019 по 22.02.2021 підтверджується рух коштів по її рахунку, в тому числі отримання та використання кредитних коштів відповідачкою.
22.02.2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК Форт» укладено договір факторингу № 1, у відповідності до умов якого «АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК Форт» за плату належні йому право вимоги, а ТОВ «ФК Форт» прийняв належне АТ «Альфа-Банк» право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору.
Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 1 від 22.02.2021, ТОВ «ФК Форт» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 501168214 від 29.07.2019 в сумі 88810,84 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 54878,71 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 32732,13 грн, залишок заборгованості за штрафними санкціями 1200,00 грн.
Платіжним дорученням за № 35 від 23.02.2021 підтверджується факт оплати TOB «ФК Форт» за право вимоги згідно договору факторингу № 1.
23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу № 01-23-02/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК Форт» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК Форт» права вимоги до боржників.
Відповідно до витягу з Додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 501168214 від 29.07.2019 в сумі 88810,84 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 54878,71 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 32732,13 грн, залишок заборгованості за штрафними санкціями 1200,00 грн.
Платіжним дорученням за № 129 від 23.02.2021 підтверджується факт оплати TOB «ФК «Еліт Фінанс» за право вимоги згідно договору факторингу № 01-23-02/21.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Отже, віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.
Підписанням оферти відповідачка підтвердила, що перед укладенням Угоди ознайомлена, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.
Також, відносини між відповідачем та Банком, що не врегульовані Угодою, пропонувала врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, додатково до тих, що вказані в угоді, і є невід`ємною частиною угоди, копія публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
До позовної заяви позивач надав виписку по рахунку відповідача за період з 29.07.2019 по 22.02.2021, з якої вбачається надання відповідачці кредиту, рух коштів по рахунку та наявність заборгованості.
При цьому, виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23.09.2019 року у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 року у справі № 910/16143/18, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 року у справі № 381/1647/21,від 07.12.2022 року у справі № 298/825/15-ц).
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 08.05.2024 року у справі № 381/1647/21 провадження № 61-4504св23).
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 29.07.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Факт отримання кредитних коштів відповідачкою підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 29.07.2019 по 22.02.2021.
Доказів на спростування факту укладення вищевказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано, а відтак позивачем доведено укладення спірного кредитного договору.
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими.
Доводи представника відповідача про відсутність доказів на підтвердження укладення відповідачкою кредитного договору не заслуговують на увагу з огляду на встановлені вище обставини справи.
Разом з тим, суд не погоджується із розміром кредитної заборгованості, яку просить стягнути позивач з відповідачки.
Позивач просив суд стягнути 88810,84 гривень заборгованості за кредитним договором, з яких: 54878,71 грн – тіло кредиту, 32732,13 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом.
Однак, згідно розрахунку заборгованості за кредитом станом на 22 лютого 2021 року заборгованість по тілу кредиту становить 54878,71 грн, заборгованість по відсотках за користування кредитом 12753,32 грн. Отже, загальна заборгованість по тілу та відсотках – 67632,03 грн.
У тексті позову відсутні доводи щодо стягнення заборгованості по комісії за обслуговування кредиту та заборгованості зі сплати штрафу.
За цих умов суд відмовляє у стягненні 19978,81 грн заборгованості по комісії та 1200,00 грн заборгованості зі сплати штрафу, оскільки ці платежі не були вмотивовані.
Так, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок, ОСОБА_2 було сплачено кошти в розмірі 15670,00 грн, з яких 5117,61 грн було списано на погашення тіла кредиту, 3752,71 грн – на погашення відсотків, 5399,68 грн - списано на погашення комісії за обслуговування кредиту, 1400,00 грн на погашення штрафу.
Враховуючи що сплату штрафу та комісії за умовами кредитного договору не передбачено, а відтак вказані суми підлягають зарахуванню на погашення згідно черговості кредитної заборгованості. 
Відтак, заборгованість яка підлягає стягненню з відповідачки становить 60832,35 грн (54878,71 грн – тіло кредиту, 5953,64 грн (12753,32 грн – 5399,68 грн – 1400,00 грн) відсотки за користування кредитом)).
Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.
Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 68,49%, з урахуванням приписів статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 1823,47 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного:
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу.
Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 9200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024, укладеного між ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» та адвокатом Литвиненко О.І.; акт приймання-передачі надання послуг від 02.06.2025.
На підтвердження оплати юридичних послуг позивачем надано платіжну інструкцію №2694 від 10.06.2025, згідно якої ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» перерахувало адвокату Литвиненко О.І. 9200,00 грн. за призначенням платежу: оплата згідно договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024.
Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Представник відповідач Грабік М.С. клопотав про зменшення судових витрат. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи звернення до суду з позовною заявою, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розгляд справи без участі сторін на підставі заяви представника позивача, значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн, яка буде достатньою, співмірною і справедливою в цьому випадку.
Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (Олександрівни) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором в сумі 60832,35 грн, з яких: 54878,71 грн – тіло кредиту, 5953,64 грн - відсотки за користування кредитом, а також 1823,47 грн судового збору та 3000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», код ЄДРПОУ 40340222, місцезнаходження: пл. Солом`янська, 2, м. Київ;
відповідач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду складено 25.05.2026.

Суддя           О.О. Жмудь