Справа № 736/1066/25
Номер провадження 2/736/20/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року м. Корюківка
Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Кутового Ю.С.,
при секретарі - Батюк Я.С.,
розглянувши у судовому засіданні у м. Корюківка в приміщенні суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

До суду з позовною заявою звернулась  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, просить визнати транспортний засіб АUDI А4 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб АUDI А4 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації вартості частки ОСОБА_1 у спільному сумісному майні подружжя 150 270 (сто п`ятдесят тисяч двісті сімдесят) гривень. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові виграти. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу сторонами було придбано транспортний засіб АUDI А4 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правовстановлюючі документи па зазначене майно були видані па ім`я відповідача та знаходяться в останнього. Відповідач продовжує володіти та користуватися спільним транспортним засобом, угоди про добровільний розподіл спільного майна подружжя сторонами укладено не було. Враховуючи, що частки подружжя у спільному майні є рівними, позивач має право на відшкодування половини вартості автомобіля, за таких обставин звернулась з даним позовом до суду.
Позивачка та її представник в судове засідання не з?явились, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з?явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, надав відзив в якому просив відмовити у задоволенні позову з підстав недоведеності позивачкою вартості спірного автомобіля.
В засідання учасники процесу не з`явились, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню справи відповідно до вимог ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судовезасідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що звідповідачем, ОСОБА_2 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 2015 року, який розірвано заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2024 року, рішення суду набрало законної сили 23 листопада 2024 року. 
В період шлюбу сторонами було придбано транспортний засіб АUDI А4 2006 року випуску, VIN НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правовстановлюючі документи па зазначене майно були видані па ім`я відповідача та знаходяться в останнього.
З інформації наданої Регіональним сервісним центром ГСІД МВС в Київській та Чернігівській областях вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 18.03.2025 року транспортний засіб АUDI А4 2006 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі вантажної митної декларації №23UA205170040919U3 від 19.12.2023 року.
Відповідач продовжує володіти та користуватися спільним транспортним засобом, угоди про добровільний розподіл спільного майна подружжя сторонами укладено не було. 
Перелічені вище обставини відповідачем не оспорюються. 
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості па. час розгляду справи.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частини 3 статті 368 ЦК України).
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частиною 2 статті 372 ЦК України).
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у стаття 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України зокрема встановлено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Разом з тим, за приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.82 ЦПК України підставами звільнення від доказування є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом.
Представником позивача у позовній заяві визначена приблизна загальна вартість спірного рухомого майна, а саме автомобіля у сумі 300 541 гри., частка позивачки визначена у сумі 150 270 грн. (300 541/2), вказана сума і є ціною позову.
Разом з тим, представником позивача жодного належного доказу на підтвердження даних розрахунків не надано, зокрема роздруківок з відповідного спеціалізованого сайту з продажу автомобілів на який вона посилається.
Твердження представника позивача, що відповідач ОСОБА_2 у разі незгоди з визначеною вартістю автомобіля має право заявити клопотання про проведення судової товарознавчої експертиза є безпідставним, оскільки суперечить приписам ст. ст. 81-82 ЦПК України, при цьому перекладання тягарю доказування саме на відповідача в даній категорії справи є недопустимим. 
Одночасно суд звертає увагу на приписи ст. 106 ЦПК України, яка регламентує порядок призначення експертизи за замовленням учасника справи та ст. 139, 141 ЦПК України які в свою чергу регламентують порядок розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.
Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 183, 317, 366, 356, Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року, ст.110, ст. 112 Сімейного кодексу України, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в: 

У задоволенні позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя -відмовити.
Заходи забезпечення позову - скасувати.
Накладений арешт та заборону відчуження рухомого майна, а саме: транспортного засобу - автомобіль AUDI A4, тип В1, 2006 року випуску, VIN НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 - скасувати. 
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Поне рішення виготовлене та підписане 11.05.2026 р.

Суддя         Ю.С.Кутовий