ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1011/26	

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії: головуючого судді Міліціанова Р.В., суддів Іванчук С.В., Степанюк Н.Л., при секретарі Залуцькому Д.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі про відмову у забезпеченні позову 
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, місто Київ
до Фізичної особи підприємця Галамая Дмитра Володимировича, АДРЕСА_1 
про стягнення 254 368,33 грн,

за участю представників:
від позивача: О. Данильченко,
від відповідача: Д. Галамай.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/1011/26 у задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено повністю.
27.04.2026, не погодившись з Ухвалою Господарського суду Львівської області, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: 
1. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 про відмову у забезпеченні позову у справі № 914/1106/26 скасувати. 
2. Вжити заходи забезпечення позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ФОП Галамай Д.В. заборгованості у розмірі 254 368,33 грн.
3. Накласти арешт в межах ціни позову на транспортні засоби що належить відповідачу: автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 автомобіль MAZDA 6 2488, (2017), № куз. НОМЕР_2 автомобіль PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .
4. Визначити, що стягувачем за ухвалою про вжиття заходів забезпечення позову є: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ЄДРПОУ: 14360570).
5. Визначити, що Боржником за ухвалою про вжиття заходів щодо забезпечення позову є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
6. Зазначити, що строк пред`явлення ухвали до виконання становить 3 роки.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/1011/26, розгляд апеляційної скарги призначено на 27.05.2026.
12.05.2026 до канцелярії суду надійшли матеріали справи № 914/1011/26.
У судове засідання 27.05.2026 прибув представник позивача/апелянта, вимоги за апеляційною скаргою підтримав.
У судове засідання 27.05.2026 прибув відповідач, надав усні пояснення по суті справи, заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу розглянуто у межах процесуальних строків, визначених ч. 2 ст. 273 ГПК України.

1. Короткий зміст позовних вимог.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”, до Фізичної особи підприємця Галамай Дмитра Володимировича, про стягнення заборгованості з несанкціонованого овердрафту у розмірі 254 368,33 грн. 
02.04.2026 позивачем подано заяву за вх.№1515/26 про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову на транспортні засоби, що належить відповідачу: автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 ; автомобіль MAZDA 6 2488, (2017), № куз. НОМЕР_2 ; автомобіль PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .
В обґрунтування вимог за заявою зазначено, що у проміжок часу з 2025-09-09 00:00:00 по 2025-09-09 11:00:00 через технічний збій виникли проблеми з реплікацією залишків в ПК ОДБ Банку. Крім того, не надходила інформація щодо зміни залишків до карткового авторизатора, але при цьому скидання холдів відбувалося. У зв`язку з вищенаведеним клієнти могли знімати/переказувати кошти в межах залишку до початку проблем з реплікацією.
Позивач зазначає, що 09.09.2025 Фізичною особою-підприємцем Галамаєм Дмитром Володимировичем, було здійснено 285 однотипних операцій на суму переказу 1000,00 грн кожна, що не перевищує суму залишку на рахунку на початок збою.
Внаслідок дій відповідача на його рахунку виник несанкціонований овердрафт у розмірі 272 668,13 грн.
Ці операції не були прогнозовані для банку за розміром суми та часом виникнення, оскільки ініційовані були самим відповідачем.
11.09.2025 відповідачу через Приват24 було надіслано повідомлення про виникнення від`ємного залишку на рахунку та необхідність погашення заборгованості.
У період часу з 10.09.2025 по 18.09.2025 відповідачем частково сплачено заборгованість у загальному розмірі 18 299,80 грн.
Станом на 31.03.2026 заборгованість відповідача перед банком складає 254 368,33 грн.
Позивачем до заяви про забезпечення позову долучено відповідь на адвокатський запит Головного сервісного центру МВС №31/1097АЗ-7108-2026 від 31.03.2026 (279091) відповідно до якого на відповідача - ОСОБА_1 , зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 ; автомобіль MAZDA 6 2488, (2017), № куз. НОМЕР_2 ; автомобіль PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .
Позивач зазначив, що записи про обтяження рухомого майна відсутні у державних реєстрах, вважає, що без забезпечення позову, існує очевидна, об`єктивна вірогідність того, що зазначене рухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, близьких осіб відповідача до ухвалення рішення, що матиме невідворотні наслідки для позивача, як стягувача.
У зв`язку з чим, просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачу, до набрання рішенням суду законної сили у цій справі.

2. Короткий зміст оскаржуваного процесуального рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/1011/26 у задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
Суд першої інстанції, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, дійшов висновку, що заявником не доведено, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а заява Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про вжиття заходів забезпечення ґрунтується виключно на припущеннях і побоюваннях та не підтверджена достатніми і належними доказами, які свідчили б про необхідність вжиття судом заходів забезпечення.
Припущення позивача, що рухоме майно відповідача може бути відчужене, обтяжене чи зникнути на момент виконання рішення суду є безпідставними та такими, що жодним чином не підтверджені належними та допустимими доказами. 
Крім того, в матеріалах заяви про забезпечення позову відсутнє підтвердження вартості майна транспортних засобів на які позивач просить суд накласти арешт, адже їх вартість може значно перевищувати суму позову. 
Саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу у позивача в ускладненні відновлення порушених прав без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
При цьому обраний вид забезпечення позову може призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно, враховуючи його специфіку (транспортні засоби) може бути вилучене із володіння власника (хоча і тимчасово), з обмеженням можливості користування ним, що може призвести до спричинення збитків та негативно вплине на виконання рішення суду у цій справі у разі задоволення позовних вимог позивача.
Предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів, тоді як позивач просить накласти арешт на рухоме майно без будь-якого обґрунтування необхідності вказаного, з урахуванням того, що за судовим рішенням про стягнення грошової суми першочергове виконання здійснюється саме шляхом звернення стягнення на кошти.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 про відмову у забезпеченні позову у справі № 914/1106/26 скасувати; вжити заходи забезпечення позову; накласти арешт в межах ціни позову на транспортні засоби що належить відповідачу: автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 автомобіль MAZDA 6 2488, (2017), № куз. НОМЕР_2 автомобіль PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .
Доводи апеляційної скарги:
- невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 
- порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Позивач вважає, що з обставин справи вбачається, що відповідач не сплачує добровільно заборгованість, ухиляється від виконання зобов`язань, не співпрацює з кредитором, що завдає збитків стягувачу та позбавляє можливості отримати кошти на які розраховував кредитор, тому у разі задоволення позову, задля попередження потенційних труднощів у подальшому при виконанні такого рішення суду, необхідно забезпечити позовну заяву. У разі примусової реалізації авто, позивачу буде гарантовано сплачено кошти на погашення заборгованості у разі задоволення судом позовних вимог за рахунок різниці вартості майна. Заходи забезпечення позову, зокрема унеможливлять зареєструвати право власності на авто за третіми особами, в тому числі пов`язаними з боржником, тим самим у позивача відпаде необхідність у докладанні значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів у разі невжиття цих заходів, звернення з новими позовами до суду. Тобто, це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вимогу суду надати оціночну вартість майна, власником якого позивач не є, апелянт вважає безпідставною, бо у заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт на рухоме майно належне відповідачу у межах ціни позову, розмір якої чітко визначений у позові. 
Враховуючи той факт, що записи про обтяження рухомого майна наразі відсутні у державних реєстрах, вважаємо, що без забезпечення позову, існує очевидна, об`єктивна вірогідність того, що зазначене рухоме майно може бути відчужено на користь третіх осіб чи близьких осіб відповідачів до ухвалення рішення, що матиме невідворотні наслідки для позивача, як стягувача. У зв`язку з чим, апелянт просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом: накладення арешту на автомобілі, що належать відповідачу, до набрання рішенням суду законної сили по цій справі, в межах ціни позову.

4. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заяви про приєднання до апеляційної скарги не надходили (ст. 265 ГПК України).

5. Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України).

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставин, а також обставин, встановлені судом апеляційної інстанції.
14.03.2011 Фізичною особою-підприємцем Галамай Дмитром Володимировичем підписано Заяву про відкриття поточного рахунку на підставі якої йому було відкрито поточний рахунок НОМЕР_5 , картковий рахунок НОМЕР_6 та видано корпоративну карту НОМЕР_7 . 
05.10.2020 згідно довідки про відкриття рахунку № 201008SU23311829 від 08.10.2020 Відповідачу відкрито поточний рахунок НОМЕР_8 . 
25.03.2024, відповідач приєднався до оновленої редакції Умов та Правил надання банківських послуг (витяг додається), надавши Банку Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк».
За доводами позивача, у проміжок часу з 2025-09-09 00:00:00 по 2025-09-09 11:00:00 через технічний збій виникли проблеми з реплікацією залишків в ПК ОДБ Банку. У тому числі не надходила інформація щодо зміни залишків до карткового авторизатора, але при цьому скидання холдів відбувалося (Списання з 2600 за картковими транзакціями проходило). У результаті клієнти могли знімати/переказувати кошти в межах залишку до початку проблем з реплікацією - чим деякі клієнти скористалися. 
09.09.2025 здійснено 285 однотипних операцій на суму переказу 1000,00 грн кожна, що не перевищує суму залишку на рахунку на початок збою. 
На початок доби 09.09.2025 залишок коштів на рахунку відповідача складав 1736,56 грн, що підтверджується випискою за рахунком 26000031001275
На рахунку відповідача виник овердрафт у розмірі 272 668,13 грн. 
11.09.2025 Відповідачу через Приват24 було надіслано повідомлення про виникнення від`ємного залишку на рахунку та необхідність погашення заборгованості. У період часу з 10.09.2025 по 18.09.2025 Відповідачем було частково сплачено заборгованість у загальному розмірі 18299,80грн (підтверджується випискою за рахунком НОМЕР_9 ). 
Згідно інформації, наданої Головним сервісним центром МВС № 278091 від 31.03.2026, за ОСОБА_1 зареєстровано наступні транспортні засоби: автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 автомобіль MAZDA 6 2488, (2017), № куз. НОМЕР_2 автомобіль PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .

7. Визначені судом апеляційної інстанції відповідно до встановлених обставин правовідносини; доводи та мотиви суду апеляційної інстанції, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.
Предметом спірних процесуальних правовідносин є перевірка судом апеляційної інстанції застосування судом першої інстанції положень ст. ст. 136-140 ГПК України, якими визначено підстави вжиття заходів забезпечення позову.
Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає наступне.

7.1. Згідно із ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб як наслідок, у випадку прийняття рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.
Згідно із ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

7.2. При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.
Водночас, у вирішенні питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. 
При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 01.04.2024 року у cправі № 922/5184/23.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. 
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується вжиття певного виду забезпечення позову (Постанови Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №910/2795/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20).
У останніх правових висновках з питань вжиття заходів забезпечення позову Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.
За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (Постанова КГС ВС від 22.04.2024 у справі № 922/3929/23 та інших.).
Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості.
Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову (Постанови КГС ВС від 03 березня 2023 року у cправі №905/448/22, від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23, від 29 лютого 2024 року у cправі №902/611/22).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Суд враховує, що між сторонами існує спір щодо стягнення з відповідача заборгованості з овердрафту.
Суд вважає, що з урахуванням характеру правовідносин, що склалися між сторонами, майнового характеру позовних вимог та їх розміру, обставин справи, існує дійсна ймовірність того, що невжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову внаслідок зникнення або зменшення коштів, які наявні у відповідача, на момент ухвалення рішення по справі.
Таким чином, з урахуванням останніх правових висновків Верховного Суду, наявність передбачених ч. 2 ст. 136 ГПК України підстав вжиття заходів забезпечення позову доведено наданням вірогідних доказів щодо існування обставин можливості розпорядження відповідачем належним рухомим майном.
Отже, судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. 136 ГПК України, оцінюючи ризики відчуження майна, не враховано останні правові висновки Верховного Суду стосовно вжиття заходів забезпечення позову.
Тому, мотиви прийнятого процесуального рішення судом першої інстанції відносно обґрунтування заяви виключно припущеннями позивача, не підтвердженими достатніми і належними доказами, зокрема фактичного вчинення дій відповідачем щодо відчуження рухомого майна, є помилковими. 
З урахуванням встановлених обставин, предмету позову, наведених вище правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає обґрунтованими твердження заявника про наявність правових підстав для накладення арешту на рухоме майно відповідача, в межах ціни позову у цій справі; такі заходи є розумними, адекватними, сприятимуть фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову, як наслідок забезпечать ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

7.3. Обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає предмету позову та характеру спірних правовідносин, обмежується ціною заявлених майнових вимог, а також не становить надмірного тягаря для відповідача.
Немає підстав вважати, що застосування заходів забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки автомобіль залишається у володінні та користуванні відповідача, а можливість ним розпоряджатися обмежується на певний час 
Подібний висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.12.2020 у справі №911/1111/20, від 21.01.2022 у справі №910/5079/21.
У разі, коли відповідач не доводить, що наявних у нього грошових коштів та майна достатньо для виконання судового рішення у разі задоволення позову, накладення арешту на грошові кошти та майно в межах спірної суми є співмірним та виправданим (Постанова КГС ВС від 07.01.2025 у справі № 910/1/21).
Судом першої інстанції помилково не враховано правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладений у Постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22.
Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог (п. 24 Постанови ОП КГС ВС від 03.03.2023 у справі №905/448/22).
Таким чином, зазначаючи в оскаржуваній ухвалі про те, що предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів, тоді як позивач просить накласти арешт на рухоме майно без будь-якого обґрунтування необхідності вказаного, судом першої інстанції враховано нерелевантні правові висновки Верховного Суду, що призвело до неправильного вирішення по суті заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

7.4. Оцінюючи співмірність застосованих заходів забезпечення позову, апеляційний суд зазначає наступне.
На підставі ч. 4 ст. 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, вимоги щодо співмірності заходу забезпечення позову дотримано шляхом обмеження їх дії ціною позовних вимог.
При цьому, правові висновки Верховного Суду, якими визнається обґрунтованим накладення арешту на все майно у межах ціни позову, не містять застережень щодо обов`язку заявника (позивача) перевірки або встановлення його дійсної вартості, проведення оцінки, одночасно зі зверненням до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
Відсутні такі додаткові вимоги у ст. 138 ГПК України, якою визначено вимоги до заяви про забезпечення позову.
Таким чином, судом першої інстанції протиправно відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, з посиланням на відсутність відомостей про вартість транспортних засобів, на які позивач просив накласти арешт.
Оскільки, арешт накладається у межах ціни позову, а не у межах вартості арештованого майна.
На заявника покладено обов`язок довести підстави вжиття заходів забезпечення позову, водночас оцінка співмірності таких заходів є обов`язком та дискрецією суду. 
Згідно правових висновків Верховного Суду, в силу приписів норм закону суд не позбавлений можливості самостійно дослідити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зокрема документи, на підставі яких такі відомості були внесені в реєстр, з метою вирішення питання наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи, та доказів на їх підтвердження (близькі за змістом висновки, викладені у Постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20 (пункт 39.5), від 11.05.2021 у справі № 923/1132/16 (пункт 56.8), від 06.07.2023 у справі № 908/3413/21 (908/2098/22) (пункт 34)).
Можливість отримання судом відомостей із загальнодоступних джерел інформації підтверджено Верховним Судом в Постановах від 07.10.2021 у справі № 532/53/20, від 08.09.2021 у справі № 394/518/19, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2025 року у справі № 924/971/23.
Таким чином, суд не позбавлений можливості отримувати відомості з державних реєстрів, інших загальнодоступних та відкритих для сторін спору джерел інформації.
Тому, з метою перевірки обставин співмірності заходів забезпечення позову, на застосуванні яких наполягав позивач, судом апеляційної інстанції перевірено можливість визначення вартості об`єктів рухомого майна з відкритих джерел інформації.
Окрім наведених у заяві відомостей щодо марки, моделі, року випуску та номеру кузову належних відповідачу транспортних засобів, апеляційним судом враховано повідомлені ФОП Гадамай Д.В. у судовому засіданні відомості стосовно пробігу автомобілей, згідно яких пробіг автомобіля:
- MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 складає близько 320 000,00 км.; 
- MAZDA 6 2488, (2017), № куз. JMZGJ523801535581 складає близько 240 000,00 км.; 
- PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. VF3YCAMFC11170293 складає близько 400 000,00 км.
Можливість розрахунку вартості транспортних засобів забезпечено Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України (https://me.gov.ua/Vehicles/Calculateprice) для цілей оподаткування транспортним податком (п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України) та для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна (п. 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України).
Водночас, перелік доступних для визначення вартості транспортних засобів не відповідає автомобілям, зареєстрованим за відповідачем.
Калькулятор розрахунку вартості автомобіля розміщений за загальнодоступному ресурсі купівлі-продажу транспортних засобів, в тому числі за VIN-кодом (https://auto.ria.com/uk/price/average/).
Здійснивши пошуковий запит за VIN-кодом автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 (https://auto.ria.com/uk/price/average/?currentTab=byOmniId&omniId=WDB9066351S791223) судом отримано відомості щодо його орієнтовної ринкової вартості в сумі 17 315,00 доларів США, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали (15.04.2026) за офіційним курсом іноземних валют Національного Банку України до гривні (43,4997 грн) становив: 753 197,31 грн; станом на 27.05.2026 (44,2767 грн) – 766 651,06 грн. 
Відомості щодо визначення орієнтовної ринкової вартості інших транспортних засобів за VIN-кодом відсутні. 
Здійснивши пошуковий запит за параметрами розширеного пошуку, з визначенням марки, моделі, об`єму двигуна, року випуску, пробігу автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 (https://auto.ria.com/uk/price/average/?currentTab=byParams&categoryId=6&brandId=48&modelId=35249&year.gte=2013&year.lte=2013&mileage.gte=320000&mileage.lte=320000&engineVolume.gte=2.1&engineVolume.lte=2.1) судом отримано відомості щодо його орієнтовної ринкової вартості в сумі 17 307,00 доларів США, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали (15.04.2026) за офіційним курсом іноземних валют Національного Банку України до гривні (43,4997 грн) становив: 752 849,31 грн; станом на 27.05.2026 (44,2767 грн) – 766 296,85 грн.
Відповідна ціна відповідає попередньо визначеній орієнтовній ринковій вартості за VIN-кодом.
Здійснивши пошуковий запит за параметрами розширеного пошуку, з визначенням марки, моделі, об`єму двигуна, року випуску, пробігу автомобіля MAZDA 6, 2488, (2017), № куз. НОМЕР_2 (https://auto.ria.com/uk/price/average/?currentTab=byParams&categoryId=1&brandId=47&modelId=393&year.gte=2017&year.lte=2017&mileage.gte=240000&mileage.lte=240000&engineVolume.gte=2.5&engineVolume.lte=2.5) судом отримано відомості щодо його орієнтовної ринкової вартості в сумі 15 015,00 доларів США, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали (15.04.2026) за офіційним курсом іноземних валют Національного Банку України до гривні (43,4997 грн) становив: 653 147,99 грн; станом на 27.05.2026 (44,2767 грн) – 664 814,65 грн. 
Здійснивши пошуковий запит за параметрами розширеного пошуку, з визначенням марки, моделі, об`єму двигуна, року випуску, пробігу автомобіля PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 (https://auto.ria.com/uk/price/average/?currentTab=byParams&categoryId=6&brandId=58&modelId=35447&year.gte=2007&year.lte=2007&mileage.gte=400000&mileage.lte=400000&engineVolume.gte=2.2&engineVolume.lte=2.2) судом отримано відомості щодо його орієнтовної ринкової вартості в сумі 5 390,00 доларів США, що станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали (15.04.2026) за офіційним курсом іноземних валют Національного Банку України до гривні (43,4997 грн) становив: 234 463,38 грн; станом на 27.05.2026 (44,2767 грн) – 238 651,41 грн. 
Отримані судом відомості долучено до матеріалів справи.
Таким чином, орієнтовна ринкова вартість автомобіля PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 є найнижчою та співмірною з ціною позову (254 368,33 грн).
З урахуванням встановлених обставин та доведених ризиків, передбачених ч. 2 ст. 136 ГПК України, вимогам співмірності відповідатиме вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на один транспортний засіб відповідача (PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 ).
Часткове задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову переслідуватиме легітимну мету, забезпечуватиме можливість виконання судового рішення у випадку задоволення позову, а також враховуватиме інтереси відповідача обмежуючи надмірне втручання у право власності та ведення господарської діяльності. 

7.5. Оцінюючи ступінь обмеження права на здійснення господарської діяльності відповідачем, апеляційний суд зазначає наступне.
У судовому засіданні ФОП Галамай Д.В. повідомлено, що у господарській діяльності використовуються два транспортних засоби: 
- MERCEDES-BENZ SPRINTER 2143, (2013), № куз. НОМЕР_1 ;
- PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .
Таким чином, накладення арешту на один транспортний засіб не призведе до зупинення господарської діяльності.
Також, апеляційний суд зауважує, що виконання ухвали про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає обов`язкового вилучення транспортного засобу у відповідача та заборони його використання.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).
Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна) або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування (ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову не містять клопотань про заборону відповідачу використання майна.
Тому, застосовані апеляційним судом заходи забезпечення позову не впливатимуть на здійснення господарської діяльності відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 ГПК України, за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.
Керуючись ч. 4 ст. 143 ГПК України, у разі вжиття судом заходів забезпечення позову про стягнення грошової суми відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму.
На підставі ч. 1 ст. 145 ГПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У разі надання відповідачем до суду документа, який підтверджує здійснене ним забезпечення позову у відповідності до частини четвертої статті 143 цього Кодексу, відповідне клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, розглядається судом не пізніше наступного дня після надання вказаного документа (ч. 3 ст. 145 ГПК України).
Таким чином, відповідач у випадку наявності доказів про не співмірність застосованого заходу або обмеження у здійсненні господарської діяльності, не позбавлений можливості клопотати перед судом про зміну чи скасування заходів забезпечення позову (повністю або частково).
Крім того, вжиття відповідачем передбачених ч. 4 ст. 143 ГПК України дій, створить достатні правові підстави для невідкладного розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову. 
Отже, застосовані судом апеляційної інстанції тимчасові заходи забезпечення позову не становлять для відповідача надмірний тягар, не позбавлять можливості здійснення господарської діяльності з використання інших транспортних засобів (що підтверджено відповідачем у судовому засіданні) та не позбавить можливості захисту прав та інтересів шляхом реалізації процесуальних прав.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції порушено норми процесуального права, якими врегульовано питання вжиття заходів забезпечення позову, що призвело до неправильного вирішення заяви позивача, тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове її задоволення та вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_3 .

9. Судові витрати.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 14 ст. 129 ГПК України).
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції не ухвалювалося рішення по суті спору, розподіл судових витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги слід здійснити суду першої інстанції після розгляду справи по суті.
Керуючись ст. ст. 136-140, 232-242, 269, 270, 273, 275-277, 281-289 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/1011/26 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.04.2026 у справі №914/1011/26 скасувати.
3. Заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про вжиття заходів забезпечення позову від 01.04.2026 року – задовольнити частково.
4. Накласти арешт в межах ціни позову 254 368,33 грн, на транспортний засіб: автомобіль PEUGEOT BOXER 2198, (2007), № куз. НОМЕР_10 .
5. Постанова про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років.
Строк пред`явлення постанови до виконання обчислюється з наступного дня після її прийняття.
Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ЄДРПОУ: 14360570).
Боржник: Фізична особа-підприємець Галамай Дмитро Володимирович ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ).
6. Відмовити заяви про вжиття заходів забезпечення позову в іншій частині вимог.
7. Примірник постанови, засвідчений гербовою печаткою суду, надіслати для виконання Городоцькому відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», копію до електронних кабінетів сторін у системі ЄСІТС, за їх відсутності – засобами поштового зв`язку. 
8. Розподіл судових витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги здійснити суду першої інстанції після розгляду справи по суті.
9. Матеріали справи у п`ятнадцятиденний строк повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення – 27.05.2026.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення (постанови).
Повна постанова складена 29.05.2026.
Постанову прийнято 27.05.2026 року.
Постанову підписано суддями - 29.05.2026 року.
Дата видачі постанови: 29.05.2026 року.

Головуючий суддя Міліціанов Р.В.

Суддя Іванчук С.В.

Суддя Степанюк Н.Л.