Справа №197/722/25
провадження №2/197/106/26

Широківський районний суд Дніпропетровської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року
приміщення суду за адресою: вул. Соборна, 86, с-ще Широке, 53700

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Гері О.Г.,
за участі: 
секретаря судового засідання - Слобідської Л.О.,
позивачки – ОСОБА_1 ,
представниці позивачки – Мірошніченко М.В.,
відповідачки – ОСОБА_2 ,
представника відповідачки – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представниці позивачки – адвоката Мірошниченко Марини Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, та
встановив:
У липні 2025 представниця позивачки звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа - Міністерство оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка з серпня 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом. За час спільного проживання позивачка народила сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини. Позивачка не зверталась до Міністерства оборони України з заявою про отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не має підтвердження, що є суб`єктом такої допомоги. На підставі вищевикладеного, позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Провадження у справі відкрито 21.07.2025.
В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що за весь час спільного проживання з ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Реєструвати шлюб не поспішали, відклавши цю подію до завершення війни, при цьому, були справжньою сім`єю, дбали один про одного, забезпечували виховання сина.
Представниця позивачки в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити. 
Відповідачка в судовому засіданні визнала те, що позивачка дійсно народила дитину, батьком якої є її загиблий син, але заперечує проти задоволення позову та вважає його необґрунтованим, стверджувала, що фактично позивачка проживала з її сином відносно короткий період часу. Цей період часу проживання в її розумінні неможна назвати справжньою сім`єю.
Представник відповідачки підтримав позицію відповідачки та погодився з її запереченнями проти задоволення позовних вимог.
Представник третьої особи - Міністерства оборони України надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності за наявними в справі матеріалами, а також надав пояснення по справі.
Суд, заслухавши сторони справи та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з серпня 2011 року перебувала у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та були пов`язані спільним побутом. За час спільного проживання позивачка народила дитину, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2026 року було встановлено факт того, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За весь час спільного проживання позивачка з ОСОБА_5 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували права та обов`язки подружжя, спільно виховували сина. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок танкового обстрілу військами РФ біля населеного пункту Авдіївка Покровського району Донецької області під час виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини, ОСОБА_5 загинув, що підтверджується сповіщенням сім`ї загиблого №33 від 27 травня 2025 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27 травня 2025 року, актовий запис №04.
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що померлий ОСОБА_5 ніколи не згадував при розмові про позивачку таких слів як "дружина", "родина". Знає, що у позивачки та ОСОБА_5 є спільна дитина. Факт проживання з позивачкою однією сім`єю не може підтвердити, оскільки позивачка впускала до свого місця мешкання ОСОБА_5 періодично, тільки при наявності у останнього грошових коштів.
Свідок ОСОБА_8 вказала, що позивачка з ОСОБА_5 проживали з 2011 по 2015 рік в сусідній квартирі. За цей період в них народився син.
Свідок ОСОБА_9 зазначила, що в 2021 році Позивачка проживала з ОСОБА_5 в одній квартирі і її запрошували на новосілля. В 2022 році ОСОБА_5 був мобілізований.
Свідок ОСОБА_10 зазначила, що позивачка в 2022 році виїхала до Польщі разом з дитиною. З ОСОБА_5 спілкувалися по телефону. В період коли народилася дитина вони проживали разом декілька років.
Свідок ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_5 знав ще з студентських років. Пояснив, що в ОСОБА_5 була одна дружина, потім інша, постійних стосунків у померлого не було. Дитину свою він за життя визнавав. Розповідав, що навідував сина та висилав гроші на його утримання.
Свідок ОСОБА_12 зазначила, що ОСОБА_5 проживав разом з батьками, потім деякий час жив у друзів та в гаражах. Про позивачку розповідав, що працював з нею разом з 2011 по 2013 роки, певний час зустрічалися, остання народили сина. Казав, що з позивачкою разом жити не можуть, спільне життя не складається.
Згідно з Актом про встановлення факту проживання від 29.06.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з серпня 2011 року по 2015 рік фактично без реєстрації місця проживання мешкали громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які вели спільне господарство, у тому числі оплачували комунальні послуги та поточні витрати, виховували малолітню дитину.
Згідно з Актом на фактичне проживання №61 від 30.06.2026 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстровані, але фактично проживали з січня 2021 року по березень 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 .
За приписами п.5 ч.1 ст.315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Частиною другою ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення "член сім`ї" зазначено, що членами сім`ї є дружина (чоловік), їх діти і батьки, а також інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України).
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення чоловіком та жінкою спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.
Частинами 3,4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами чч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з чч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до чч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Суд критично відноситься до пояснень свідків, оскільки ці пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявність усталених відносин, які притаманні подружжю.
При цьому, суд зауважує, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16).
Також суд критично відноситься до наданих позивачкою актів про фактичне проживання від 29.06.2025 та від 30.06.2025, оскільки наявність лише даних актів не є підставою для задоволення заяви про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Більш за це дані акти стосуються лише проживання осіб за певним місцем та не встановлюють наявність подружніх стосунків між цими особами. Факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі №543/563/22.
Окрім цього, як було встановлено у судовому засіданні, в сповіщенні сім`ї №33 від 27 травня 2025 року про загибель старшого солдата ОСОБА_5 зазначено, що воно видане ОСОБА_4 - батьку загиблого, а не ОСОБА_1 , що свідчить про те, що при мобілізації ОСОБА_5 вказав у якості особи, якій належить повідомити у випадку його загибелі батька, а не ОСОБА_1 , що не підтверджує близькість стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року №554/8023/15-ц).
Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц (провадження №14-22цс20). Зокрема для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
Факт спільного проживання та відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20).
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Факт реєстрації місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі №543/563/22.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №362/3705/20).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Надавши правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим на їх підставі обставинам, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами факт її спільного проживання з ОСОБА_5 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з серпня 2011 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд наголошує, що факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших достатніх доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі №543/563/22).
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з померлим однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а саме ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, у період з серпня 2011 року по день смерті ОСОБА_5 , заявницею не надано.
Показання свідків є одним із доказів, які суд оцінює у сукупності з іншими доказами. Проте, самі по собі показання свідків, без надання інших доказів про ведення спільного побуту, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, не можуть бути єдиним доказом для задоволення вимог.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, суд доходить висновку про те, що вказані позивачкою обставини на обґрунтування вимог, а саме її проживання з померлим ОСОБА_5 , як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, самі по собі, без доведення належними та достатніми доказами факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склались та мали місце протягом вказаного хронологічного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як жінки та чоловіка, тобто наявність сім`ї, суд доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених вимог про встановлення факту спільного проживання позивачки та загиблим ОСОБА_5 однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, в період часу з серпня 2011 року по день смерті ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У зв`язку із викладеним вище суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про встановлення факту проживання позивачки з загиблим ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в періоди часу з серпня 2011 року по 2015 рік, та з січня 2021 року по березень 2022 року.
Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 83, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов представниці позивачки – адвоката Мірошниченко Марини Володимирівни (місцезнаходження: 50102, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Перемоги, буд. 38/51), яка діє в інтересах ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), Міністерство оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ-168, проспект Повітряних сил України, буд.6) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу – задовольнити частково.
Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в періоди часу з серпня 2011 року по 2015 рік та з січня 2021 року по березень 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер (загинув) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України.
Повний текст рішення складений 25.05.2026.

С у д д я О.Г. Геря