Справа № 471/1522/24
Провадження №2/471/26/26 
Номер рядка звіту 9
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року Братський районний суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді - Жили Н.М.,
з участю секретаря судового засідання - Холоденко І.Ю.,
позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Братське Вознесенського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно, 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 березня 2015 року між нею та ОСОБА_2 як власником будинку укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , за умовами якого продавець отримав від позивача кошти за проданий будинок в сумі 12000,00 гривень. Примірники оригіналу укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку після підписання сторонами передано продавцю, який за домовленістю сторін взяв на себе обов`язок забезпечити нотаріальне посвідчення укладеного договору. На підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, продавцем написано як окремий документ розписку, в якій, на думку позивача, викладено основні істотні умови купівлі-продажу житлового будинку, зокрема, умови про предмет та ціну договору, яку також своїми підписами засвідчили ОСОБА_3 (померла у 2022 році), ОСОБА_4 та безпосередньо позивач. Зазначає, що сторони домовилися щодо істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку та відбулося їх повне виконання, позивач (покупець) сплатила продавцю кошти в повному обсязі, а останній передав їй предмет договору та всі наявні документи на нього, позивачу як новому власнику жодних претензій з боку продавця не надходило. Натомість продавець, взятий на себе обов`язок забезпечити нотаріальне посвідчення укладеного договору так і не виконав, ухиляючись від вчинення таких дій. Позивач вважає укладений договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним, оскільки він фактично виконаний в повному обсязі. Однак, на даний час позивач не має змоги зареєструвати своє право власності на житловий будинок, оскільки у зв`язку зі смертю продавця та втратою примірників договору купівлі-продажу будинку безповоротно втрачено можливість його нотаріального посвідчення, а тому, на думку позивача, єдиним шляхом є звернення до суду для визнання за нею права власності на нерухоме майно. Просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
В судове засідання, призначене на 09:30 год. 29.04.2026 р., позивач не з`явилася, однак надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі (а. с. № 87).
Представник відповідач в судове засідання не з`явився, але від Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області надійшло клопотання, в якому просить суд розглянути справу без участі представника ради та вирішити питання на розсуд суду (а. с. № 86). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно видане на підставі рішення виконкому Григорівської сільської ради Братського району Миколаївської області № 1 від 25.09.2007 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації», Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, копії яких надані позивачем (а.с. № 12, зворотня сторона а. с. № 12, , а. с. №15).
25 березня 2015 року була складена розписка про те, що ОСОБА_2 в присутності свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при купівлі-продажу будинку отримав від « ОСОБА_5 » (мовою оригіналу) дванадцять тисяч гривень, приватизаційні документи на садибу віддані, претензій до будинку не має (а. с. № 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, номер витягу 00051715007 від 10.06.2025 р., наданим Братським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. № 51).
Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась, що підтверджується інформацією, наданою Братською нотаріальною конторою Миколаївської області за № 400/01-16 від 11.09.2025 р. (а.с. 62).
Як зазначає позивач в позовній заяві, 25 березня 2015 року між нею та Письменним ВП. як власником будинку укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , на підтвердження факту укладення цього договору продавцем складено розписку як окремий документ, в якій, на її думку, викладено основні істотні умови вчинення купівлі-продажу житлового будинку, зокрема умови про предмет та ціну договору. Позивач вважає укладений договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним, оскільки він фактично виконаний в повному обсязі. Однак, на даний час позивач не має змоги зареєструвати своє право власності на житловий будинок, оскільки у зв`язку зі смертю продавця та втратою примірників договору купівлі-продажу будинку безповоротно втрачено можливість його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України). 
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч. 2 ст. 220 ЦК України). 
В постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №305/1468/16, провадження № 61-9087св21, зазначено, що визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Згідно з частиною другою статті 220 ЦК України конвалідація можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення.
Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
З дослідженої судом розписки вбачається, що розписка містить не повні відомості про сторін договору, майно, яке є предметом договору. Так, у розписці не зазначені дата народження, паспортні дані сторін, а лише вказано прізвище, ім`я та по батькові продавця і покупця, що є недостатнім для їх ідентифікації як фізичних осіб. Крім того, в даному документі упущено опис житлового будинку, його площу, не зазначено адресу житлового будинку, про який йде мова. Також не вказана ціна будинку, а лише зазначено про отримання при купівлі-продажу будинку коштів в сумі дванадцять тисяч гривень, тобто не вбачається чи є сума 12 000 гривень загальною ціною продажу, чи тільки частиною. Відсутня у розписці дата складання розписки.
Письмові заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 22.02.2022 року, (а.с. № 10, 11), в яких вони зазначили, що ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 житловий будинок за 12 000 гривень та було укладено договір купівлі-продажу, який ОСОБА_2 повинен був нотаріально посвідчити, претензій сторін не було, суд не приймає і вважає їх недопустимими доказами, оскільки показання свідків не можуть підтверджувати факт вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна. 
Оцінивши надану позивачем розписку та інші докази в їх сукупності, суд дійшов висновку проте, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б стали підставою для визнання за позивачем права власності на зазначений будинок.
Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України, дійсність договору не посвідченого нотаріально може бути визнана судом. Позивач у позовній заяви не звертається до суду про визнання договору дійсним. 
З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення суду складено 05 травня 2026 року.

Суддя Жила Н.М.