Провадження № 2-др/470/5/26
Справа № 470/163/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року с-ще Березнегувате 

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого: судді Лусти С.А.,
за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Розніна Володимира Андрійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2026 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, позовні вимоги позивача було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 01 травня 2025 року, в розмірі 31283 долари США, з яких 28700 доларів США основний борг за позикою, 2583 долари США відсотки за користування грошовими коштами та витрати на оплату судового збору, в розмірі 14180,64 грн.
В позовній заяві та в ході судового розгляду, у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, представник позивача Рознін В.А. зазначив, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду після ухвалення судового рішення.
08 червня 2026 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 45000,00 грн., які будуть сплачені за договором протягом 30 календарних днів, з дня ухвалення судом рішенням. До даної заяви було долучено копію договору про надання правничої допомоги б/н від 01 березня 2026 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 03 червня 2026 року.
Сторони в судове засідання не з`явилися, представник позивача Рознін В.А. в заяві про стягнення витрат на правничу допомогу зазначив про розгляд заяви у його відсутність у порядку письмового провадження без виклику сторін, а від представника відповідача Рудика М.Р. надійшла заява про розгляд вказаної заяви за його відсутності, у якій він заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення просив залишити без розгляду, через неспівмірність витрат на правову допомогу зі складністю справи, також від представника відповідача надійшли заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу, в яких він просив суд зменшити розмір стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, через її невідповідність критеріям співмірності, розумності, складності та обсягу наданих послуг (а.с.133-135).
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників процесу у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто у ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт перший частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Так у даній справі інтереси позивача представляв адвокат Рознін В.А.. на підставі ордеру від 05 березня 2026 року (а.с.5).
До заяви про стягнення з відповідача витрат на оплату професійної правничої допомоги представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги від 01 березня 2026 року, де зазначено про фіксований розмір винагороди адвоката 45000 грн. та акт приймання-передачі наданих послуг від 03 червня 2026 року, за яким вартість послуг адвоката у даній справі складає 45000,00 грн., а надані послуги складаються зі збору доказів, правового аналізу ситуації, складання та подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд», підготовки та подання заяв про забезпечення позову, участь у судових засіданнях Березнегуватського районного суду Миколаївської області, що включало 3 відрядження та дорогу з м. Миколаєва до с-ща Березнегувате та розміру задоволених позовних вимог (а.с.126-127)
З огляду на викладене, враховуючи, що представник позивача двічі приймав участь у розгляді даної справи безпосередньо в залі суду с-ща Березнегувате, до початку розгляду справи по суті направив до суду 2 заяви про забезпечення позову з долученням необхідних документів та позовну заяву з необхідними додатками, представник відповідача заперечує проти задоволення даної заяви через її не співмірність зі складністю справи та обсягом наданих послуг, суд дійшов висновку, що заявлені представником позивача витрати на правничу допомогу, в розмірі 45000,00 грн. є не співмірними із складністю справи, яка не є складною, надані адвокатом послуги не є складними та не потребують значних затрат, зміст позовної заяви та заяв про забезпечення позову є типовим для такого виду правовідносин, а обсяг доданих документів не є значним, тому, з урахуванням критеріїв дійсності, необхідності, розумності їх розміру та фінансового стану учасників справи,вважає, що розмір таких витрат підлягає зменшенню до 12000,00 грн.
За вимогами ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.
У даній справі позовні вимоги позивача було задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача на користь позивача 31283 долари США при розмірі позовних вимог 36966,16 доларів США, тому суд дійшов висновку про ухвалення у справі додаткового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги, з урахуванням їх зменшення, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в розмірі 10155,13 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Розніна Володимира Андрійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі №470/163/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яким стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на оплату професійної правничої допомоги, в розмірі 10155,13 (десять тисяч сто п`ятдесят п`ять грн. 13 коп.) грн.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст додаткового рішення складено 18 червня 2026 року.

Суддя С. А. Луста