ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4839/26 Справа № 243/11901/25 	  	Головуючий у першій інстанції: Хаустова Т. А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого –    Красвітної Т.П., 
суддів:     Агєєва О.В., Никифоряка Л.П.,
за участю секретаря   Марченко С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у складі судді Хаустової Т.А. від 22 січня 2026 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,– 

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між власником приміщення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір оренди з 01 вересня 2020 року, в якому сума сплати оренди вказана 10000,00 грн, а також вказаний обов`язок сплати комунальних послуг. 30 грудня 2022 року орендар виїхала з приміщення, залишила ключі у сусідів без попередження орендодавця та з квітня 2022 року перестала сплачувати орендну плату. Комунальні послуги відповідач перестала сплачувати раніше, на прохання здійснити оплату або звільнити приміщення – відповідь від відповідача не надходила. За час перебування в приміщенні за орендарем накопичився борг, який складається з: електропостачання – 972,02 грн, водопостачання – 90,67 грн, теплопостачання – 46665,92 грн, абонентське обслуговування (теплопостачання) – 498,42 грн, комплексне обслуговування об`єктів (ЖКХ) – 3610,16 грн, оренда приміщення – 100000,00 грн. Тому позивач просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за оренду в сумі 100000,00 грн. за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за електропостачання в розмірі 972,02 грн.; заборгованість за теплову енергію в сумі 46 665,92 грн. за період з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за абонентське обслуговування(теплопостачання) – 498,24 грн за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за водопостачання – 90,67 грн. за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за послуги комплексного обслуговування об`єктів (ЖКХ) – 3610,16 грн. за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; судові витрати в сумі 3028 грн; поштові витрати, пов`язані із відправкою документів – 90 грн. 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за оренду в розмірі 100000,00 грн за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; заборгованість за електроенергію в розмірі 972,02 грн за період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року; судові витрати в сумі 90 грн на поштове відправлення документів відповідачу; витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки сторонам в електронному вигляді. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії свідоцтва, виданого 08.05.2020 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М. за реєстровим №1577, позивач є власником частини нежитлового приміщення, загальною площею 112,5 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с. 5). 
01 вересня 2020 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 був укладений договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 112,5 кв.м. по АДРЕСА_1 , згідно умов якого базовий розмір орендної плати становить 10000,00 грн без ПДВ за один календарний місяць (а.с. 6-11). 
Відповідно до п. 2.2 договору від 01.09.2020, орендар має обов`язок вносити плату за оренду та електроенергію в розмірі, порядку та в строки, встановлені договором. Інших обов`язків щодо сплати рахунків за водопостачання, теплопостачання, послуг з утримання будинку та житлово-комунальних послуг – договір не містить. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є загальнодоступним, 
- ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 26.04.2006 із видами діяльності: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний), технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у., загальне прибирання будинків, вантажний автомобільний транспорт, інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, надання в оренду вантажних автомобілів, торгівля іншими автотранспортними засобами, ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів, ремонт і технічне обслуговування інших машин і устатковання; 
- ОСОБА_1 також була зареєстрована як фізична особа-підприємець з 18.07.2018 по 27.06.2024 із видами діяльності: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 
У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
Судова юрисдикція – це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства – цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Вирішуючи питання про наявність або відсутність юрисдикції суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
За положеннями пунктів 1, 15 частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між юридичними особами, які здійснюють господарську діяльність, та/або фізичними особами - підприємцями. 
При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору в даній справі є стягнення орендної плати, а також комунальних платежів, за договором оренди від 01 вересня 2020 року нежитлового приміщення загальною площею 112,5 кв.м., укладеним між господарюючими суб`єктами - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем  ОСОБА_1 . 
Колегія суддів також враховує, що припинення ОСОБА_1 підприємницької діяльності 27 червня 2024 року не є підставою для розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства, оскільки визначальним для встановлення юрисдикції є характер спірних правовідносин станом на час їх виникнення. Оскільки спірні правовідносини виникли з договору оренди нежитлового приміщення, укладеного між фізичними особами-підприємцями з метою здійснення господарської діяльності, а заявлені вимоги стосуються виконання зобов`язань, що виникли під час такої діяльності, спір підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства незалежно від подальшого припинення відповідачкою статусу фізичної особи-підприємця. 
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір є господарським, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Колегія суддів також враховує, що 11 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що спір виник між фізичними особами-підприємцями з приводу виконання договору оренди нежитлового приміщення та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Проте зазначене клопотання судом першої інстанції належним чином не розглянуто. Матеріали справи не містять будь-яких процесуальних ухвал, постановлених за результатами його розгляду, а в оскаржуваному рішенні відсутні мотиви відхилення наведених відповідачкою доводів щодо неналежності спору до цивільної юрисдикції. Таким чином, суд першої інстанції залишив поза увагою заявлені учасником справи заперечення щодо предметної юрисдикції спору та не надав їм належної правової оцінки. 
Отже, наведене вище залишилося поза увагою суду першої інстанцій, який належним чином не дослідив питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив вимоги процесуального права. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Виходячи з викладеного, наявні підстави для закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).
ОСОБА_2 роз`яснено право на звернення із зазначеним вище позовом у порядку господарського судочинства до відповідного суду першої інстанції. 
Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 377, 381-383 ЦПК України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2026 року – скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди – закрити. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді О.В. Агєєв

Л.П. Никифоряк