ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/802/26	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 ОСОБА_1 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 18.03.2026р. у справі № 160/802/26	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до:       треті особи:   про:	1. Дніпровського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України 2. Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України  Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії	

ВСТАНОВИВ:

14.01.2026р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського міжрегіональне управління Міністерства юстиції України (далі – Міжрегіональне управління юстиції) , Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – Відділ примусового виконання рішень) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.01.2026р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
У межах наданого вищезазначеною ухвалою суду строку позивачем недоліки позовної заяви було усунуто і ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 26.01.2026р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/802/26 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 06.03.2026р. у справі №160/802/26 до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».
Позивач, посилаючись у адміністративному позові на те, що на виконанні приватного виконавця Мосейко А.Г. перебувало виконавче провадження № 59003790, стягувачем за яким є АТ «Райффайзен Банк Аваль», боржником є ОСОБА_1 , та у межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника. Відповідно до інформації (витягу) із Автоматизованої системи виконавчого провадження – АСВП, виконавче провадження №59003790 має стан «завершено», але не зважаючи на завершення виконавчого провадження приватним виконавцем Мосейко А.Г. арешт з майна боржника ОСОБА_1 не знято. Відповідно до інформаційної довідки № 30101320251225 від 25.12.2025р. із Єдиного реєстру приватних виконавців України діяльність приватного виконавця Мосейко А.Г. припинена на підставі наказу Міністерства юстиції України №1383/5 від 17.04.2023р. Позивач, у особі свого представника, 25.12.2025р. звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України з заявою у якій просив зняти арешт з усього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження №59003790 приватним виконавцем Мосейко А.Г., виключити інформацію з Єдиного реєстру боржників про боржника – ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59003790, надати копію матеріалів виконавчого провадження № 59003790 від 27.04.2019р., але відповідач листом від 30.12.2025р. повідомив про те, що згідно інформації, що міститься на сайті АПВУ приватний виконавець Мосейко А.Г. припинила діяльність; згідно чинного Закону України «Про виконавче провадження» непередбачено підстав для скасування арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу з підстав п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; згідно інформації, що міститься в АСВП на виконанні у вказаного приватного виконавця перебувало виконавче провадження № 59003790, яке завершено (повернуто стягувану виконавчий документ, що не передбачало скасування заходів примусового виконання рішень, у тому числі й арешту майна боржника) під час діяльності приватного виконавця, тому для вирішення вказаного питання необхідно звертатись до відповідного суду, при цьому копія матеріалів виконавчого провадження № 59003790 від 27.04.2019р. відповідачем заявнику не була надана. Вважаючи таку бездіяльність відповідачів протиправною, та такою що порушує права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся до суду та просив суд : - визнати протиправною бездіяльність Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо невчинення дій - зняття арешту з майна боржника – ОСОБА_1 та невиключення інформації про нього з Єдиного реєстру боржників у виконавчому провадженні №59003790; - зобов`язати Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України зняти арешт з усього майна (рухомого і не рухомого) боржника ОСОБА_1 , накладений в рамках виконавчого провадження № 59003790 приватним виконавцем Мосейко А.Г.; - зобов`язати Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Дніпровське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України виключити інформацію з Єдиного реєстру боржників про боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 59003790.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2026р. у справі №160/802/26 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. 
Позивач, в інтересах якої дії адвокат Чернецька О.А, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, та Третім апеляційним адміністративним судом 23.04.2026р. у справі №160/802/26 за цією апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 26.05.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Представник позивача, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просила скасувати рішення суду першої інстанції від 18.03.2026р. у цій справі та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ..
Відповідачі та треті особи правом на подання письмового відзиви на апеляційну скаргу не скористались. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2016р. у цивільній справі № 204/4716/15-ц з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором, з метою примусового виконання цього рішення 18.01.2017р. було видано виконавчий лист за яким 27.04.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко А.Г. відкрито виконавче провадження № 59003790 /а.с. 121-122,123/.
Відповідно до відомостей Єдиного держаного реєстру судових рішень судом ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2019 р. замінено стягувача – Публічне акціонерне товариство «Райффайзен БанкАваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.05.2016р. у цивільній справі № 204/4716/15-ц.
Відповідно до Інформаційної довідки № 30101320251225 від 25.12.2025р. із Єдиного реєстру приватних виконавців України діяльність приватного виконавця Мосейко А.Г. припинена на підставі наказу Міністерства юстиції України № 1383/5 17.04.2023р., та виконавче провадження № 59003790, відповідно до витягу із Автоматизованої системи– АСВП має стан «завершено» /а.с. 17/.
Позивач, в особі представника-адвоката Чернецької О.А., звернувся із заявою від 25.12.2025р. до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень, компетенція якого поширюється на територію виконавчого округу приватного виконавця, діяльність якого припинена – до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просив: зняти арешт з усього нерухомого майна боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений в межах виконавчого провадження № 59003790 приватним виконавцем Мосейко Анжелою Геннадіївною; виключити інформацію з Єдиного реєстру боржників про боржника – ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) у виконавчому провадженні № 59003790.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), листом від 30.12.2025р. за вих. № 34246, за результатами вищезазначеної заяви повідомив про те, що згідно інформації, що міститься на сайті АПВУ приватний виконавець Мосейко А.Г. припинила діяльність; згідно чинного Закону України «Про виконавче провадження» непередбачено підстав для скасування арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу з підстав п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; згідно інформації, що міститься в АСВП на виконанні у вказаного приватного виконавця перебувало виконавче провадження № 59003790, яке завершено (повернуто стягувачу виконавчий документ, що не передбачало скасування заходів примусового виконання рішень, у тому числі й арешту майна боржника) під час діяльності приватного виконавця якому передано виконавче провадження ОСОБА_2 , тому для вирішення вказаного питання необхідно звертатись до відповідного суду.
Позивач не погодившись із вказаними діями відповідача звернувся до суду з цим позовом.
З матеріалів цієї справи вбачається, що приватний виконавець Осельський Є.С., на запит суду від 02.03.2026р., повідомив про те, що через відсутність згоди стягувача на заміщення приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 59003790, це виконавче провадження не передавалось приватному виконавцю Осельського Є. С. для подальшого виконання, і приватним виконавцем Осельським Є.О. лише винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Надаючи оцінку спірним відносинам, які виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі врегульовано положеннями 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), стаття 1 якого зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено належними письмовими доказами, що рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців згідно протоколу № 34 від 10.07.2020, яке введено в дію наказом Міністерством юстиції України від 27.07.2020 р. № 192717, була зупинена діяльність приватного виконавця Мосейко А.Г., у якого на виконання перебувало виконавче провадження № 59003790.
Положеннями ст. 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що у разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пункту 4 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем. Заміщення приватного виконавця здійснюється за погодженням із стягувачем на підставі договору, укладеного з іншим приватним виконавцем. У разі відсутності погодження стягувача на заміщення приватного виконавця в межах виконавчого провадження останнє завершується на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що через відсутність згоди стягувача на заміщення приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 59003790, це виконавче провадження не передавалось приватному виконавцю Осельського Є. С. для подальшого виконання, і приватним виконавцем Осельським Є.О. лише винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Єдиний реєстр боржників, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ, це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.
Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими розміщуються на офіційному вебсайті Міністерства юстиції України.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Частиною 7 ст. 9 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Пунктами 1, 3, 11 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VІІІ визнано, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Аналогічні норми передбачені і Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016р. за № 2432/5 (далі - Положення № 2432/5), відповідно до п. 2 розділу І якого, єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна, яка відповідно до п. 6, 7 розділу ХІ Положення № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження"; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.
Аналіз вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ та Положення № 2432/5 дає можливість зробити висновок про те, що нормами чинного законодавства визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.
Верховний Суд у постанові від 29.11.2022р. у справі № 910/4404/17 зазначив, що Законом №1404-VIII установлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають. Такий механізм запроваджено законодавцем з метою захисту прав стягувачів, оскільки відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, установлених статтею 12 цього Закону. З правового аналізу положень пункту 2 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII випливає, що повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутись до органу державної виконавчої служби за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, і також не позбавляє стягувача права звернутись до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання».
Отже, імперативні приписи ч. 7 ст. 9 Закону № 1404-VIII встановлюють, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у випадку винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону № 1404-VІІІ. 
Отже приймаючи до уваги вищенаведене та враховуючи, що під час розгляду справи судом встановлено, що виконавчий документ у виконавчому провадженні № 59003790 приватним виконавцем було повернуто стягувачу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а така підстава не відноситься до визначеного чинним законодавством вичерпного перлівку підстав, які дозволяють виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників .
Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду цієї справи матеріали справи не містять належних доказів щодо сплати боржником заборгованості у межах виконавчого провадження № 59003790.
За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено обгрунтований висновок щодо безпідставності заявлених позивачем у справі позовних вимог, постановлено у справі правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, і у цьому рішенні суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду і деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи, тому колегія суддів вважає, що усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вони не спростовують вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 05.02.2026р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача у цій адміністративній справі необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які у ній викладені, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.03.2026р. у справі №160/802/26 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
Постанову виготовлено та підписано – 08.06.2026р. 

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов