Справа № 766/2939/22
н/п 2/766/5507/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Іванцової Н.К.,
за участю секретаря Бацули К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою представника позивача – адвоката Стельниковича Олександра Ігоровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу,-

встановив:

Адвокат Стельникович Олександр Ігорович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу, в якому просить:
-в порядку поділу майна подружжя визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ;
-в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;
-стягнути з ОСОБА_2 вартість частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як спільне набуте майно у сумі 517587 (п`ятсот сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок та вартість частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як спільне набуте майно у сумі 530304 (п`ятсот тридцять тисяч триста чотири) гривні 00 копійок;
-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати на правничу допомогу розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок, сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 10478 (десять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 91(дев`яносто одна) копійка, за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок та витрати за сплату висновків про оцінку майна в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.03.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.11.2021 року був розірваний. Вказав, що за час шлюбу подружжя за власні спільні кошти, заощадження встигли придбати майно у виді двох квартир, які записані на відповідача, а саме: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , ринкова вартість якої складає – 1035175 грн та двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ринкова вартість якої складає – 1060608 грн., які є спільно сумісно набутим майном подружжя та перебувають у їх спільно сумісній власності, частки майна подружжя є рівними. Оскільки, про добровільний поділ майна позивач з відповідачем домовитись не можуть, позивач вважає необхідним звернутись до суду з позовом. 
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.02.2022 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.
24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.
Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року.
Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено. 
Ухвалою суду від 13.11.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 23.06.2026 за заявою представника позивача - Тихоши С.М. позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 вартість частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , як спільне набуте майно у сумі 517587 (п`ятсот сімнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 50 (п`ятдесят) копійок та вартість частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як спільне набуте майно у сумі 530304 (п`ятсот тридцять тисяч триста чотири) гривні 00 копійок - залишено без розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник Тихоша С.М. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву у якій просив провести розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав, жодних заяв та клопотань до суду не надіслав. Про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення на адресу проживання судових повісток, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Стаття 60 СК України містить норму про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Отже, на майно, набуте за час шлюбу, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.
Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. 
Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 викладений загальний правовий висновок про те, що статтями 60, 70 СК України, статтею 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Судом встановлено, що 12 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що 12.03.2015 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено відповідний актовий запис №114.
17.11.2021 рішенням Малинського районного суду Житомирської області у справі № 283/2535/21 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - на підставі договору купівлі продажу квартири, серія та номер: НОА411227, виданого 02.10.2019 року, приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк Оксаною Михайлівною за ОСОБА_2 на праві приватної власності зареєстрована двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 та на підставі договору міни, серія та номер: 964, виданого 02.10.2015 року, приватним нотаріусом Ірпінського МНО за Маєвським Володимиром Андрійовичем на праві приватної власності зареєстрована квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Враховуючи те, що відповідачем не спростовано презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, судом встановлено, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки визнаються рівними.
Таким чином, судом встановлено, що спірні квартири набуті сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а доказів, які б свідчили про набуття зазначеного майна за особисті кошти відповідача чи про наявність інших підстав для виключення його зі складу спільного сумісного майна подружжя, матеріали справи не містять.
За таких обставин суд дійшов висновку, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки сторін у ньому є рівними, у зв`язку з чим за позивачем підлягає визнанню право власності на частину кожного із зазначених об`єктів нерухомого майна.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Представник позивача, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження цих обставин надав суду:
- договір про надання правової допомоги, укладений 09.11.2021 року між адвокатом Стельниковичем Олександром Ігоровичем та ОСОБА_1 ;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Стельниковича Олександра Ігоровича та ордер;
- розрахунок понесених витрат на правову допомогу від 13.01.2021 року.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 15000,00 грн. підлягають задоволенню, оскільки такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами.
Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом у сумі 10478,91 грн., за подання заяви про забезпечення позову у сумі 496,20 грн. 
Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат за складання висновків про оцінку майна у сумі 2000,00 грн, оскільки ухвалою суду від 23.06.2026 року позовні вимоги, для обґрунтування яких були подані зазначені висновки, залишені без розгляду.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову.
Згідно з ч.ч. 1, 7, 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання таким рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом зазначеного строку за заявою стягувача буде відкрито виконавче провадження, заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а підстав для скасування заходів забезпечення позову судом не встановлено, вжиті заходи забезпечення позову підлягають подальшій дії в порядку та строки, визначені ст. 158 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-
вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя набутого за час шлюбу – задовольнити.
В порядку поділу майна подружжя визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: сплачений судовий збір за подання позовної заяви в сумі 10478 (десять тисяч чотириста сімдесят вісім) гривень 91(дев`яносто одна) копійка, за подання заяви про забезпечення позову в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  витрати на правничу допомогу розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя	Н.К.Іванцова