УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 341/1540/25
провадження № 61-3775ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року, ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Генерального секретаря Ради Європи про дискримінацію всіх прав і свобод,

ВСТАНОВИВ:
У 2025 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, визначивши відповідачами Українську злочинну багаточисельну бездіяльну корумповану шахрайську злодійську мафію в законі та Генерального секретаря Ради Європи ЄСПЛ, з такими вимогами: «витребувати всі його справи, які розглядались в Галицькому районному суді, Рогатинському суді, Львівському О. А . А суді, Івано-Франківському О. А. та міському суді, Верховному Суді, Вищому А. суді; з огляду на стан його здоров`я є необхідним щоб в інших районах, областях захищали не менше два адвокати, вели справи; щоб була утворена державна комісія по правах і свободах людини».
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року повернуто.
29 грудня 2025 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Івано-Франківського апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 грудня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року залишено без руху.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку з неусуненням недоліків.
12 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року, ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року, ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 грудня 2025 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду (провадження № 61-843ск26) від 02 лютого 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
16 лютого 2026 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 повторно подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року, ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року, ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 31 грудня 2025 року, а також на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику (з підстав визнання подання ОСОБА_1 касаційної скарги зловживанням процесуальними правами).
18 березня 2026 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року, ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року.
Щодо оскарження ухвал Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року та від 11 листопада 2025 року.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення (пункт 3 частини другої статті 394 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на вказані ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області, оскільки вони не були предметом апеляційного перегляду по суті, на предмет законності не перевірялися, ці ухвали не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки є ухвала Верховного Суду від 02 лютого 2026 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року та ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року, і ці ухвали суду першої інстанції не були предметом апеляційного перегляду по суті, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Щодо оскарження ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року.
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
До апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (частина друга статті 357 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року в справі № 524/11220/21).
Галицький районний суд ухвалою від 11 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернув позивачу. Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 29 грудня 2025 року звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 31 грудня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху з наданням строку десять днів з дня отримання такої ухвали для усунення її недоліків. Також заявник повідомлений про наслідки невиконання вимог такої ухвали суду.
Апеляційний суд встановив, що 31 грудня 2025 року копія вказаної ухвали Івано-Франківського апеляційного суду була надіслана на адресу апелянта ОСОБА_1 , яку заявник отримав 07 січня 2026 року, недоліки апеляційної скарги не усунув, будь-яких повідомлень щодо неможливості виконання вимог ухвали від скаржника на адресу суду також не надходило. 
Касаційна скарга не містить аргументів щодо неправильності цих висновків апеляційного суду.
Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про її повернення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року, ухвалу Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 листопада 2025 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 27 січня 2026 року у справі № 341/1540/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима 
П. І. Пархоменко