ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/204/26

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:
від позивача: Воловик К.С. – за довіреністю (бере участь у режимі відеоконференції),
від відповідача – не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Містраль Транс» (м. Київ) 
до Фізичної особи-підприємця Демиденка Дмитра Миколайовича (м. Черкаси) 
про стягнення 42 038,59 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Містраль Транс» звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Демиденка Дмитра Миколайовича про стягнення заборгованості за договором перевезення вантажів № Ф11/0132П від 11.03.2025 (договір) у розмірі 42 802,87 грн: основний борг – 33 560,46 грн, пеня – 6367,70 грн, 3 % річних – 611,49 грн, інфляційні втрати – 1498,94 грн. 
Судові витрати позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що він як перевізник надав послуги міжнародного автомобільного перевезення вантажу, належним чином виконав взяті на себе договірні зобов`язання, що підтверджується відповідними транспортними документами та підписаним сторонами актом надання послуг. Відповідач, прийнявши надані послуги без зауважень щодо їх обсягу, якості та строків виконання, свого обов`язку з повної та своєчасної оплати не виконав. 
Ухвалою від 20.02.2026 Господарський суд Черкаської області у складі судді Спаських Н.М. відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Указом Президента України № 163/2026 від 24 лютого 2026 року Спаських Н.М. призначено на посаду судді Північного апеляційного господарського суду.
02 березня 2026 року за розпорядженням керівника апарату Господарського суду Черкаської області Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи призначено повторний автоматичний розподіл справи № 925/204/26.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2026 для розгляду справи призначено суддю Чевгуза О.В.
Ухвалою від 12.03.2026 Господарський суд Черкаської області у складі судді Чевгуза О.В. прийняв справу № 925/204/26 до свого провадження та призначив її до розгляду на 10 год 30 хв. 06.04.2026.
Суд постановляв ухвали про забезпечення проведення судових засідань для представника позивача в режимі відеоконференції.
Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Був належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, що підтверджується довідкою про доставку ухвали до електронного кабінету відповідача. 
Відзиву на позов, будь-які інші письмові заперечення, докази, що впливають на вирішення спору по суті, відповідач не надав.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд зазначає, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Участь у судовому засіданні є правом учасника судового процесу (п. 2 ч. 1 ст. 42 ГПК України).
Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.
У судовому засіданні, суд заслухавши вступне слово позивача, усні пояснення, перейшов до з`ясування обставин справи та дослідження доказів. Позивач позов просив задовольнити з підстав у ньому викладених; суд завершив розгляд справи по суті, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення. 
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 06.04.2026 підписано скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність (стаття 76 ГПК України), допустимість (стаття 77 ГПК України), достовірність (стаття 78 ГПК України) кожного доказу окремо, а також вірогідність (стаття 79 ГПК України) і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
11 березня 2025 року між Фізичною особою - підприємцем Демиденко Дмитром Миколайовичем (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Містраль Транс» (перевізник) було укладено договір перевезення вантажів № Ф11/0132П. 
Відповідно до п. 1.1 договору перевізник від свого імені, за плату та за рахунок експедитора зобов`язується надати послуги перевезення, а експедитор зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги, а також інші платежі, передбачені цим договором, в тому числі, обґрунтовані витрати перевізника, якщо вони раніше не були включені у вартість послуг. На підставі цього договору перевізником можуть надаватися, як по різну, так і в сукупності, такі послуги:
a. Перевезення експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів автомобільним, морським, авіа- та/або залізничним транспортом на території України та/або за її межами;
b. Інші послуги які стосуються вантажу та передбачені Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 1 липня 2004 року № 1955-IV, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до п. 1.2 договору умови надання послуг щодо конкретного вантажу узгоджуються сторонами в заявках на перевезення (далі в тексті - Заявка). Заявка є невід`ємною частиною даного Договору. У випадку виникнення розбіжностей у тлумаченні умов договору та заявки, - пріоритетними є умови заявки.
З питань, які не врегульовані цим Договором, сторони керуються законодавством України, а також, залежно від виду перевезення, таким актами: Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (далі - КДПВ), Митною конвенцією про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (далі - Конвенція МДП), Європейською угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (далі - ДОПНВ); Конвенцією ООН про морське перевезення вантажів 1978 року, Міжнародною конвенцією про уніфікацію деяких правил про коносамент від 25.08.1924, з Протоколом від 23.06.1977, Варшавською конвенцією 1929 року з протоколами до неї. Також, сторони можуть посилатися на міжнародні ділові звичаї здійснення кожного виду перевезень (п. 1.3 договору).
Сторони погодили, що обмін інформацією про вантаж, пересилання заявок, рахунків-фактур, актів-приймання передачі, довідок чи будь-яких інших документів, повідомлення про рішення щодо вантажу, зміну маршруту, позаштатні ситуації, а також обмін будь-якою іншою інформацією, що пов`язана із виконанням зобов`язань сторонами за цим Договором, буде здійснюватися через засоби зв`язку, які вказані в цьому пункті (далі в тексті - офіційні засоби зв`язку) (п. 1.4 договору).
Заявки складаються в письмовій формі, підписується уповноваженою особою експедитора і надсилається перевізникові офіційними засобами зв`язку. Заявка повинна бути надіслана не менше ніж за 2 (дві) доби до планової дати завантаження ТЗ. Сторони погоджуються, що заявки передані офіційними засобами зв`язку мають юридичну силу оригіналу. Наступне передання оригіналу Заявки не є обов`язковим (п. 3.2 договору).
Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 договору ціною договору є сума вартості усіх послуг, які надані перевізником експедитору, та зазначаються в заявках. Вартість послуг погоджується сторонами в Заявках.
За результатами надання послуг сторонами підписується Акт надання послуг. Перевізник, після надання послуг згідно конкретної Заявки, надсилає експедитору: копії товарно-транспортних накладних (CMR - у випадку міжнародних перевезень; ТТН - у випадку внутрішніх перевезень), Акт надання послуг, рахунок-фактуру, заявку на перевезення. За погодженням сторін Акт надання послуг та рахунок-фактура можуть складатися за результатами виконання кількох заявок (п. 4.3 договору).
Експедитор зобов`язаний протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання Акту надання послуг підписати його та направити Перевізнику або висловити обґрунтовані зауваження щодо наданих послуг чи їх вартості (п. 4.4 договору).
Експедитор зобов`язується оплатити послуги і додаткові витрати, що були понесені Перевізником протягом 10-ти (десяти) календарних днів із моменту отримання рахунку-фактури, якщо інше не узгоджено сторонами у Заявці (п. 4.5 договору).
Сторонами в Заявці можуть бути погоджені інші умови оплати послуг, які застосовуються до конкретної Заявки (п. 4.6 договору).
Вразі фіксування в заявці експедитора розміру витрат перевізника або окремих елементів цих витрат в іноземній валюті формування рахунку для оплати здійснюється в українській гривні по офіційному курсу НБУ на день завантаження транспортного засобу по кожній заявці (п. 4.7 договору).
Оплата здійснюється в гривні на розрахунковий рахунок перевізника. Датою платежу вважається дата зарахування коштів. Оплата усіх банківських комісій здійснюється експедитором (п. 4.8 договору).
Сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань у випадках, які передбачені цим Договором та законодавством України (п. 5.1 договору).
У випадку прострочення оплати послуг перевізника, експедитор зобов`язаний оплатити, а перевізник має право нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє від оплати суми зобов`язання (п. 5.7 договору).
Договір набирає чинності з моменту його підписання. Договір укладений на невизначений строк. Договір може бути змінено чи доповнено за згодою сторін (п. 8.1 договору).
26 серпня 2025 року сторонами погоджено заявку на перевезення вантажу № ФП-188, відповідно до якої відповідач замовив у позивача міжнародне перевезення вантажу АДР3 (газовий конденсат) у кількості 32 000 літрів за маршрутом: м. Самар, Дніпропетровська область (Україна) – м. Вентспілс (Латвія) у період з 27.08.2025 по 01 - 02.09.2025. Умовами Заявки визначено форму оплати - безготівкова, у гривні за курсом НБУ на день розвантаження, зі строком оплати протягом 5 - 7 робочих днів з моменту отримання сканованих копій транспортних документів. 
Позивач зазначає, що належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR № 28/08/25-2 від 28.08.2025 та за результатами їх виконання відповідно до пункту 4.3 договору передбачено підписання сторонами акта надання послуг. 05 вересня 2025 року сторонами підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 84/25-4, яким підтверджено факт надання послуг на загальну суму 73 560,46 грн. Акт підписаний без зауважень та заперечень, що свідчить про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.
Акт було підписано обома сторонами в паперовій формі, скріплено печатками обох сторін, він має всі необхідні реквізити, а тому є належним первинним документом, що засвідчує господарську операцію. Таким чином, надання послуг є документально підтвердженим та прийнятим замовником без заперечень та зауважень, жодних заперечень проти поставлених послуг чи обсягу переданих документів замовник не висловлював, а перевізник не отримував, жодні претензії по якості, кількості послуг не надходили. 
На підставі акта позивач виставив рахунок на оплату № 84/25-4 від 05.09.2025 на суму 73 560,46 грн. 
Скановані копії транспортних документів були направлені відповідачу 05.09.2025, у зв`язку з чим граничний строк оплати настав 15 - 17 вересня 2025 року. Відповідно до заявки та пункту 4.5 договору строком оплати вважається 5 - 7 робочих днів з моменту отримання сканованих копій транспортних документів. 
Відповідач у встановлений строк грошове зобов`язання не виконав. У період листопад - грудень 2025 року на рахунок позивача надійшли часткові платежі, що підтверджується: інформаційним повідомленням № 1859 від 07.11.2025 на суму 20 000 грн; інформаційним повідомленням № 1906 від 25.11.2025 на суму 10 000 грн; інформаційним повідомленням № 1964 від 12.12.2025 на суму 10 000 грн. Загальна сума отриманих коштів становить 40 000 грн.
Позивач доводить, що зазначені дії по частковій сплаті заборгованості додатково підтверджують факт визнання відповідачем наявної заборгованості, адже відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 09.11.2016 у справі № 6-2170цс16 та постанові КЦС ВС по справі № 127/23910/14-ц від 23 грудня 2020 року, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. 
Відповідно до акта звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2025 по 29.12.2025 заборгованість відповідача перед позивачем складає 33 560,46 грн та відповідно до висновків Верховного суду, викладених у постановах від 21.12.2020 у справі № 916/499/20, від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.
Відповідно до п. 6.10 договору у випадку виникнення спору, пов`язаного з виконанням цього договору сторони погоджуються вирішувати їх шляхом переговорів. 
Позивач зазначає, що з метою досудового врегулювання спору 05.01.2026 направляв претензію № 0501/2026 від 05.01.2026 року (21.01.2026 відправлення повернуто у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання), відтак, порядок, визначений п. 6.2 договору, не міг бути застосований. Заборгованість у повному обсязі погашена не була, що стало причиною звернення позивача в суд з позовом. 
За порушення строків оплати наданих послуг з перевезення позивач також нарахував відповідачу на підставі п. 5.7 договору пеню, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати.
Відповідач доказів погашення заборгованості не надав.
Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.
Статтею 3 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. 
Частиною 2 ст. 908 ЦК України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).
Згідно з ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.
Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Відповідно до ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 926 ЦК України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).
До договорів міжнародного дорожнього перевезення вантажів за винагороду транспортними засобами, за умови коли місце завантаження та місце розвантаження, вказані в контракті, знаходяться на території двох різних країн, застосовується Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів вчинена в м. Женеві 19 травня 1956 року (надалі Конвенція КДПВ) до якої, згідно з Законом України “Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів”, Україна приєдналась 1 серпня 2006 року.
Відповідно до викладених обставин справи та наведених норм законодавства судом встановлено, що договір про перевезення вантажів укладений сторонами з дотриманням норм законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Пунктами 3.2, 4.3 договору сторони погодили, що факт надання послуг підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі, який складається на підставі належним чином складених та підписаних перевізних документів (товарно-транспортна накладна або інший документ, що складається при конкретному виді послуги), 
Пунктом 4.5 договору сторони погодили, що експедитор зобов`язується оплатити послуги протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання рахунку-фактури, якщо інше не узгоджено сторонами у заявці.
На виконання умов договору та заявки на перевезення вантажу № ФП-188 від 26.08.2025 позивачем було надано послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом. Надання позивачем послуг підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) від 28.08.2025, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 84/25-4 від 05.09.2025.
Таким чином судом встановлено, що позивачем надано послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом за заявкою відповідача, надані послуги позивачем погоджені відповідачем у акті надання послуг на суму 73 560,46 грн, в акті також зазначено, що замовник (відповідач) претензій по об`єму, якості, та строках виконання робіт (надання послуг) не має.
Відповідач частково оплатив надані позивачем послуги з автоперевезення вантажу на суму 40 000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідачем всупереч ч. 1 ст. 74, ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору про перевезення вантажу, розрахунку з позивачем за надані відповідні послуги.
Водночас, надані позивачем суду докази є достатніми в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, зокрема, про наявність несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання відповідача перед позивачем відповідно до умов договору та укладеної до нього заявки на перевезення вантажу.
З огляду на викладене вимоги позивача про стягнення 33 560,46 грн боргу за перевезення вантажів визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Також у зв`язку з простроченням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг позивач нарахував і заявив до стягнення 6367,70 грн пені на підставі п. 5.7 договору, 611,49 грн – 3 % річних та 1498,94 грн інфляційних втрат в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом застосування штрафних санкцій. 
Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже, відповідно до положень ст. 230, 231 Господарського кодексу України, ст. 549 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських зобов`язань зобов`язаний сплатити господарські санкції – штрафні санкції.
Відповідно до п. 5.7 у випадку прострочення оплати послуг перевізника, експедитор зобов`язаний оплатити, а перевізник має право нарахувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє від оплати суми зобов`язання.
Перевіривши розрахунок пені за допомогою інформаційно-пошукової системи «Ліга», суд встановив, що нарахування позивачем проведено з дотриманням обставин справи, умов договору, тому вимога позивача в цій частині позову підлягає задоволенню.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 22.07.2025 у справі № 910/4747/24, від 20.05.2025 у справі № 916/2098/24.
Суд здійснив перерахунок сум інфляційних втрат та 3 % річних з урахуванням періодів прострочення, хоча й позивачем здійснено нарахування по день оплати включно, тоді як підлягає обчисленню строк до перед дня здійснення оплати, встановив, що такі нарахування відповідають вимогам чинного законодавства, умовам договору та фактичним відносинам, що склались між сторонами, арифметично правильні, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача. 
За подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю. 

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Демиденка Дмитра Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Містраль Транс» (02152, м. Київ, бульв. Бучми Амвросія, 5, оф. 5, ідентифікаційний код юридичної особи 44902527)
33 560,46 грн основного боргу, 
6367,70 грн пені, 
611,49 грн 3 % річних,
1498,94 грн інфляційних втрат,
2662,40 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. 
Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 06 травня 2026 року.

Суддя О.В. Чевгуз