Справа № 909/373/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08.05.2026 	 	м. Івано-Франківськ	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Михайлишина В. В., секретар судового засідання Карпінець Г. Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця Остапук Тетяни Миколаївни
( АДРЕСА_1 )

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Свіщовського Олександра Миколайовича
(  
АДРЕСА_2 )

про стягнення 307 120, 00 гривень попередньої оплати за товар, який не був поставлений,

за участю:
від позивача: представник в судове засідання не з`явився, 
від відповідача: представник в судове засідання не з`явився,

В С Т А Н О В И В:

1. Під час судового розгляду справи здійснювалося фіксування судових засідань технічними засобами.
2. Рішення у цій справі ухвалено за результатами оцінки поданих доказів.
3. За результатами розгляду справи суд бере до уваги таке.
І. СУТЬ СПОРУ
4. У березні 2026 року до Господарського суду Івано-Франківської області звернулася Фізична особа – підприємець Остапук Тетяна Миколаївна із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Свіщовського Олександра Миколайовича про стягнення 307 120, 00 гривень попередньої оплати за товар, який не був поставлений.
ІІ. ВИРІШЕННЯ ПРОЦЕСУАЛЬНИХ ПИТАНЬ ПІД ЧАС РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
5. 18.03.2026 за вх. № 2437/26 через підсистему "Електронний суд" від Фізичної особи - підприємця Остапчук Тетяни Миколаївни надійшла заява про забезпечення позову.
6. Ухвалою від 20.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; розгляд справи по суті призначив на 23.04.2026; зобов`язав сторони подати заяви по суті спору, зокрема: відповідачу встановив 15 - ти денний строк з моменту вручення ухвали суду для подачі відзиву на позов.
7. Ухвалою від 20.03.2026 суд відмовив у задоволенні заяви Фізичної особи - підприємця Остапук Тетяни Миколаївни (вх. № 2437/26 від 18.03.2026) про забезпечення позову.
8. 22.04.2026 за вх. № 7474/26 через підсистему "Електронний суд" від Фізичної особи - підприємця Остапчук Тетяни Миколаївни надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача.
9. 23.04.2026 суд відклав розгляд справи по суті на 08.05.2026.
10. В судові засідання представник відповідача жодного разу не з`явився.
11. Про дату, час та місце судових засідань у справі відповідач належним чином повідомлявся ухвалами суду від 20.03.2026 та від 05.03.2026. 
12. Ухвали суду від 27.01.2026 та від 23.04.2026 направлені на адресу відповідача, яка вказана у позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, рекомендованими листами за № R067128195960 та № R067157569365 - відповідно. 
13. Поштове відправлення за № R068075185476 повернулося на адресу суду із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого терміну зберігання".
14. Згідно трекінгу з офіціного сайту АТ "Укрпошта" поштове відправлення за № R067157569365 перебуває на відділенні пошта отримувача та не вручено останньому із зазначенням причини "невдала спроба вручення".
15. В силу положення пунктів 4, 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
16. Станом на 08.05.2026 відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, свої пояснення стосовно позову до суду не подав.
17. Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.
18. Водночас, як визначено в частині 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
19. Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
20. Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (Рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України"); організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Рішення Суду у справі "Шульга проти України" № 16652/04, від 02.12.2010).
21. Враховуючи положення статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ СТОРІН
22. Позиція позивача. Обґрунтовуючи свої позові вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов усного договору поставки в частині виконання поставки замовленого товару – дошки дубової, та як наслідок, повного та своєчасного повернення передплати за поставлений товар в сумі 307 120, 00 гривень.
23. Позиція відповідача. Відповідач відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив.
IV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
24. Як стверджує позивач 22.12.2025 між Фізичною особою - підприємцем Остапук Тетяною Миколаївною та Фізичною особою - підприємцем Свіщовським Олександром Миколайовичем був укладений усний договір поставки дошки дубової.
25. В той же день, Фізичною особою - підприємцем Остапук Тетяною Миколаївною на розрахунковий рахунок відповідача НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ "Приватбанк", були перераховані грошові кошти у розмірі 307 120, 00 гривень з призначенням платежу "За дошку дубову, згідно рахунку б/н від 22 грудня 2025 року без ПДВ", що підтверджується платіжною інструкцією № 97 від 22.12.2025.
26. Однак, за твердженням позивача, замовлена позивачем дошка у розумні строки відповідачем поставлена не була, а під час усного спілкування відповідач відмовляється повертати сплачені кошти, або виконувати договір поставки.
27. Так, 12.02.2026 цінним листом з описом вкладення, за адресою місцезнаходження відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачем була надіслана письмова вимога про здійснення у семиденний строк з дня пред`явлення цієї вимоги поставки замовленої дошки дубової, або повернення попередньої оплати у розмірі 307 120, 00 гривень на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк".
28. Як вбачається із трекінгу з офіціного сайту АТ "Укрпошта" означена вимога вручена відповідачу 16.02.2026.
29. Позивач зазначає, що станом на день пред`явлення цього позову, відповідачем не здійснено поставки товару, а також не повернуто попередньої оплати, що стало підставою звернення з даним позовом до суду.
V. ПОЗИЦІЯ СУДУ
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
30. Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
31. Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
32. Згідно із частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
33. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
34. Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
35. Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
36. Частиною 1 статті 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
37. Відповідно до частини 1 статті 642 Цивільного кодексу України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
38. Згідно із частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (чинний на момент спірних правовідносин), господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
39. За правилами частин 1 та 2 статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
40. Частинами 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
41. Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 у справі № 912/1883/17 вказав, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій.
42. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, не може кваліфікуватись як неукладений правочин, який був виконаний стороною/сторонами повністю або частково. Зокрема, така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), де зроблено правовий висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами (така правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 917/1951/19, від 29.05.2024 у справі № 910/6103/23, від 11.02.2025 у справі № 914/3208/23 тощо).
43. На підставі викладеного вище, враховуючи, що між сторонами спору було досягнуто домовленості щодо поставки товару, в матеріалах справи наявна платіжна інструкція, що підтверджує факт перерахування позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 307 120, 00 гривень з призначенням платежу "За дошку дубову, згідно рахунку б/н від 22 грудня 2025 року без ПДВ", суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір у спрощений спосіб.
44. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
45. Згідно із частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
46. Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
47. Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
48. Доказів того, що відповідач, отримавши оплату, передав покупцю товар, або проінформував покупця про готовність товару до отримання у визначеному місці, матеріали справи не містять.
49. При цьому, здійснена позивачем на рахунок відповідача сплата коштів за своєю суттю є попередньою оплатою.
50. Відповідно до частини 2, статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
51. За приписами частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
52. Зі змісту зазначеної норми права можна зробити висновок, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
53. При цьому, можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 05.06.2018 по справі № 904/8972/17.
54. Як зазначено вище, 12.02.2026 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про здійснення у семиденний строк з дня пред`явлення цієї вимоги поставки замовленої дошки дубової, або повернення попередньої оплати у розмірі 307 120, 00 гривень на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 відкритий в АТ "Ощадбанк".
55. Як вбачається із трекінгу з офіціного сайту АТ "Укрпошта" означена вимога вручена відповідачу 16.02.2026.
56. Разом із тим, як вказав позивач, відповідач відповіді на вказану претензію не надав, на вимогу про поставку товару чи повернення коштів не відреагував.
57. Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів поставки спірного товару, як і не містять доказів повернення відповідачем позивачу сплачених коштів попередньої оплати на вимогу про повернення коштів.
58. Відтак, зверненням із даним позовом до суду позивачем обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару.
59. Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
60. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.
61. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.
62. У статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
63. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
64. У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".
65. Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.
66. Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166). Аналогічну правову позицію також було висловлено Верховним Судом у постановах від 07.02.2018 по справі № 910/5444/17, від 30.10.2018 по справі № 917/63/18.
67. З огляду на те, що відповідач не поставив погоджений між сторонами товар та не повернув позивачу суму попередньої оплати, а документально підтверджений розмір такої попередньої оплати становить 307 120, 00 гривень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаних грошових коштів є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
68. Відповідно до частин 1 - 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
69. Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
70. Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо клопотання про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних у порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає таке.
71. Відповідно до частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
72. У частині 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України кореспондуються норми частин 11, 12 статті 26 Закону "Про виконавче провадження", якими конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у цьому рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
73. Системний аналіз наведених норм свідчить, що положення частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду із позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами.
74. Застосування частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків.
75. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду).
76. Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення.
77. За своєю природою відсотки, зазначені в частині 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання.
78. Стягнення процентів річних, правове регулювання яких визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, охоплюються положенням наведених норм. Підтвердженням цього висновку додатково свідчить сам зміст частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, в якій прямо зазначено, що проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.
79. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22.
80. У позові позивач не заявляв до стягнення процентів, нараховані відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Тому суд залишає без задоволення клопотання позивача про застосування норм частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.
Висновок суду.
81. Відтак, здійснюючи системний аналіз положень чинного законодавства України, а також, як вбачається з встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Судові витрати.
82. Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи задоволення позову, судовий збір в розмірі 3 685, 44 гривень покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73, 86, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов Фізичної особи - підприємця Остапук Тетяни Миколаївни до Фізичної особи - підприємця Свіщовського Олександра Миколайовича про стягнення 307 120, 00 гривень попередньої оплати за товар, який не був поставлений – задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Свіщовського Олександра Миколайовича ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) на користь Фізичної особи - підприємця Остапук Тетяни Миколаївни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ) – 307 120, 00 гривень (триста сім тисяч сто двадцять гривень) попередньої оплати за товар, який не був поставлений, а також 3 685, 44 гривень (три тисячі шістсот вісімдесят п`ять гривень сорок чотири копійки) судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Повний текст рішення складено - 13.05.2026.

Суддя В. В. Михайлишин