Єдиний унікальний номер справи № 753/20314/25
Провадження № 22-ц/824/8841/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Журби С.О., 
суддів Писаної Т.О., Борисової О.В.,
за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

23 вересня 2025 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з вказаним позовом до відповідача. 
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 17.09.2005 сторони зареєстрували шлюб, від якого мають двох спільних дітей - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.05.2025 у справі №753/1833/25 шлюб розірвано. Діти проживають разом із позивачкою, вона їх утримує.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у навчальному закладі Гімназії Колдінга на денній формі навчання, зареєстрований студентом денної форми навчання на 2025/2026 навчальний рік, розпочав навчання у вересні 2024 року.
Оскільки старший син сторін навчається на денній формі навчання, факт потреби у матеріальній допомозі є безумовним. Необхідність отримання освіти позбавляє його можливості працевлаштуватися та заробляти кошти.
Відповідач фінансової допомоги дитині не надає.
Відповідач є фізично здоровою, працездатною, платоспроможною особою, тому має можливість надавати допомогу повнолітньому сину.
Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня надходження позову до суду на період його навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року позов задоволено частково та стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з моменту подання позовної заяви - 19.09.2025 та до закінчення дитиною навчання, але не більше як до досягнення нею 23-х років.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 03 березня 2026 року відповідач направив апеляційну скаргу, у якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених у рішеннях суду, дійсним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд визнав встановленими.
У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. 
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання з`явився представник відповідача, який просив апеляційний суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Позивача у судове засідання не з`явилася; про розгляд справи належним чином повідомлялася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила в задоволенні скарги відмовити.
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Хоча чинним процесуальним законом і передбачена можливість виходу суду апеляційної інстанції за межі доводів апеляційної скарги, в той же час підстави для такого виходу чітко регламентовані законом і в даному випадку відсутні. За таких умов перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції здійснюється виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Як вбачається в матеріалів справи та позицій сторін по справі, син позивача та відповідача ОСОБА_5 продовжує після досягнення повноліття навчання. При цьому обидві сторони по суті не заперечували право ОСОБА_5 у зв`язку з таким навчанням на продовження утримання від батьків. 
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції апелянт таку свою позицію аргументував по суті одним доводом - повнолітній син сторін, кошти на утримання якого просила стягнути позивач, не проживає разом з останньою, відтак вона не має права на стягнення таких аліментів. 
Правовідносини, які є предметом спору у даній справі, регламентовані ст. 199 СК України, відповідно до якої якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
При цьому право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
У своїй позовній заяві позивач зазначала про те, що їх син  ОСОБА_5 продовжуючи навчання, тим не менш проживає разом з нею, в той час як відповідач заперечував дану обставину. 
Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
У своєму позові позивач зазначала про те, що ОСОБА_5 проживає разом з нею в м. Орхус, Данія. В той же час, як вбачається з представлених до суду сторонами доказів, повнолітній син сторін ОСОБА_5 навчається в гімназії на денній формі навчання, що знаходиться м. Колдінг, Данія. З відкритих загальнодоступних джерел вбачається, що відстань між зазначеними населеними пунктами складає близько 100 км. за таких умов посилання позивача на факт проживання сина разом з нею є сумнівним.
Натомість з представленої відповідачем довідки про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 вбачається, що на час подання позову останній змінив місце проживання та з 31.08.2024 року фактично мешкає в м. Колдінг, Данія.
Зважаючи на наведене, колегія суддів приймає позицію відповідача щодо того, що на час звернення позивача до суду з позовом її син разом з нею не проживав. В свою чергу дана обставина, з огляду на положення ст. 199 СК України, обумовлює відсутність підстав для задоволення її позовних вимог. 
За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи сторони позивача як такі, що не знайшли свого належного підтвердження матеріалами справи та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, а апеляційну скаргу відповідача вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи, що суд першої інстанції внаслідок неповного з`ясування обставин справи помилково застосував норми матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову. 
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ч. 1 ст . 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги компенсуються за рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Компенсувати  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана 

О.В. Борисова