Справа № 604/1290/25
Провадження № 2/604/97/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року селище Підволочиськ 

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі 
головуючого судді - Федорович І.В.,
за участю секретаря судового засідання - Ілик Г.М.,

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу 
за позовом Фермерського господарства “Калина - 2008” 
до ОСОБА_1 
про визнання поновленими договорів оренди землі у викладеній редакції додаткових угод

ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій сторін.
У позовній заяві Позивач просить визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі №2/001 від 01 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 як орендодавцем та ФГ “Калина - 2008”, виклавши Додаткову угоду №1 до Договору в зазначеній редакції Позивача, та визнати поновленим (укладеним на новий строк) договір оренди землі №2/002 від 01 липня 2018 року, виклавши Додаткову угоду в редакції Позивача.
Позивач покликається на те, що 01.07.2018 між сторонами було укладено два Договори оренди земельних ділянок на сім років. Відповідно до п.8 Договорів у випадку, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку Договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку Договору листа -повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.
Позивач покликається, зокрема, на ст. 33 Закону України “Про оренду землі”.
Позивач зазначає, що позивач з метою доведення до відома орендодавця свого наміру щодо продовження орендних відносин 10 травня 2025 року, тобто не пізніше ніж за місяць до закінчення Договорів, засобами поштового зв`язку надіслав Відповідачу відповідні листи повідомлення від 25.04.2025 про намір продовжити договори оренди землі, до яких додав по два примірники проєкту Додаткової угоди та проєкти нових договорів. Вказані листи були направлені за відомою Позивачу адресою Відповідача. Позивач при цьому продовжував користуватися земельними ділянками після закінчення строку договорів оренди і заперечення від орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору не отримував. 
Позивач вважає, що належним способом захисту прав Позивача як орендаря є вимога про визнання поновленими договорів оренди землі на новий строк. 
У Відзиві Відповідач просить відмовити у позові. Відповідач зазначає, що Позивач не є добросовісним орендарем, оскільки ним порушено п.26 Договору щодо самостійного проведення розрахунку орендної плати при зміні нормативної грошової оцінки землі, індексації. Крім того, Відповідач листом від 01.06.2025 повідомив Позивача про відсутність наміру продовжувати дію договорів оренди землі. Вказаний лист було направлено на адресу орендаря, визначену у Договорі (с. Городниця) та вручено представнику орендаря 14.06.2025, про що свідчить поштове повідомлення про вручення. 
Відповідач звертає увагу, що Позивач зазначає, що він направляв листи на адресу Відповідача, однак на адресу в АДРЕСА_1 , однак з опису вкладення випливає, що такі направлені на адресу в АДРЕСА_1 , і такі були повернуті Позивачу. Однак адреса реєстрації Відповідача у АДРЕСА_1 , що вказано у договорах. Крім того, Відповідач фактично мешкає в селі Остапє, що було відомо Позивачу.
У Відповіді на відзив Позивач зазначає, що відповідно до п. 26 Договору обов`язок проведення розрахунку орендної плати при зміні нормативної оцінки покладено на орендодавця. Однак доказів проведення орендодавцем перерахунків орендної плати до відзиву не додано. Позивач зазначає також, що в адресі одержувача Позивачем було помилково зазначено номер будинку АДРЕСА_2 , поштові відправлення направлялись до поштового відділення №46015, яке обслуговує житловий будинок АДРЕСА_1 , а тому це ніяк не вплинуло і не могло вплинути на можливість отримання Відповідачем листів Позивача. Щодо посилань на те, що листи Позивача слід було направляти в с. Остап`є, де фактично проживає Відповідач, то вони спростовуються листом Відповідача, копія якого долучена до відзиву, у верхньому правому куті якого адресою ОСОБА_1 зазначено місто Тернопіль (а не с.Остап`є). Дія договорів оренди землі закінчувалась 01.07.2025 і на протязі місяця від цієї дати орендодавець жодних листів орендарю не направляв, що відповідно до положень пунктів 7 та 8 кожного договору оренди слід розцінювати як мовчазну згоду орендодавця на продовження договорів оренди на новий строк.
У Запереченні на відповідь на відзив Відповідач зазначає, що листоноша приносить сповіщення особі за вказаною адресою у листі, а тому Відповідач не отримав сповіщення про те, що йому приходив лист. Звертає увагу, що Відповідач повідомляв про небажання продовжувати дію договору оренди землі, так як має намір самостійно користуватися землею. Посилається на справу з аналогічними обставинами - постанова Верховного Суду у справі №604/773/24.
Процесуальні дії та рішення суду.
Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У судові засідання у ході розгляду справи з`явилися представники Позивача та Відповідача, надавали пояснення по суті справи. Зокрема, представник Позивача був присутній у трьох судових засіданнях, представник Відповідача – у двох судових засіданнях. 
04.05.2026 представники сторін у судове засідання не з`явилися.
За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Встановлені фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження.
01 липня 2018 року ОСОБА_1 та ФГ “Калина - 2008”, в особі Дацків О.В., уклали Договір оренди землі №2/001, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Остапївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 1,5396 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0294. Дата державної реєстрації права оренди – 20.07.2018.
01 липня 2018 року ОСОБА_1 та ФГ “Калина - 2008”, в особі Дацків О.В., уклали Договір оренди землі №2/002, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту на території Остап`ївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, площею 2, 1458 га, кадастровий номер 6124685700:01:001:0292. Дата державної реєстрації права оренди – 20.07.2018.
Відповідно до пунктів 7 та 8 Договорів оренди земельої ділянки (2/001 та 2/002) (далі - Договори), Договір укладено на 7 років. По закінченню строку, на який було укладено договір, орендар має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Відповідно до п.п. 9, 11, 12, 14 Договорів орендна плата вноситься орендарем виключно в розмірі не менше 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 2300,00 грн в рік або в натуральній формі (1200 кг зерна, 150 кг цукру, 10 кг гречаних круп) до 30 грудня кожного року, передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. У разі невнесення орендної плати у визначені строки справляється пеня.
Відповідно до п. 28 Договорів орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати орендну плату. 
Відповідно до Договорів адреса Відповідача – Тернопільська область, Тернопільський район, місто Тернопіль. 
У проєктах Додаткових угод до Договорів та у проєктах Договорів оренди землі Позивач зазначав повну адресу орендодавця – АДРЕСА_3 . 
Сторони також підписали за Договорами Акти здачі-приймання земельних ділянок в оренду від 01.07.2018. 
Позивач не долучив доказів на підтвердження сплати орендної плати (у грошовій чи натуральній формі) за час дії Договорів. 
10 травня 2025 року (відповідно до штампу установи поштового зв`язку на описі вкладення у лист) орендар ФГ «Калина -2008» на ім`я орендодавця ОСОБА_1 за адресою, вказаною в тексті листа - АДРЕСА_3 , (однак в описі вкладення до листа вказано адресу – АДРЕСА_4 , телефон одержувача ОСОБА_1 – НОМЕР_1 ) направив аналогічні два листи-повідомлення № О-0292-2 та № О-0294-2 від 25 квітня 2025 року по кожній земельній ділянці про намір скористатися переважним правом на продовження орендних відносин та додав проєкти Додаткової угоди №1 до Договору та два проєкти Договору оренди землі, що підтверджується двома описами вкладення та фіскальними чеками до відправлення, копії яких долучені до позовної заяви. 
Вказані поштові відправлення на ім`я одержувача ОСОБА_1 були повернуті відправнику у зв`язку з закінченням терміну зберігання, про що свідчить трекінг поштових відправлень вебсайту Укрпошти.
Одержувач ОСОБА_1 не отримав вказаних поштових відправлень від відправника Фермерського господарства «Калина – 2008». 
Представник позивача пояснив, що номер будинку АДРЕСА_1 описі вкладення вказаних листів був зазначений помилково. Такого будинку під номером « АДРЕСА_1 не існує. 
Представник Відповідача звернув увагу в судовому засіданні, що номер телефону одержувача ОСОБА_1 у вказаних описах вкладень та поштових повідомленнях про вручення - не належить та ніколи не належав Відповідачу. 
Також представник Відповідача зазначав, що Відповідач з 2004 року проживає у селі Остап`є Тернопільського району, без реєстрації, про що долучено Акт-опитування від 15.12.2025 за підписами, зокрема, старости села, сусідів.
Позивач вказує, що він як орендар належно виконав обов`язки за договором та вимоги Закону України «Про оренду землі», а орендодавець ухилився від підписання примірника додаткової угоди чи договору оренди, проєкти яких йому було направлено орендарем. Позивач також звертає увагу, що він продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і він не отримував заперечення проти поновлення договору оренди протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди. 
Також судом встановлено, що у свою чергу Відповідач надсилав лист- повідомлення від 01.06.2025 орендарю в село Городниця Тернопільської області. 
Відповідно до вказаного листа – повідомлення, Відповідач зазначав, що термін дії Договорів оренди закінчується 01.07.2025, що є підставою для припинення Договорів. Відповідач повідомив, що він не бажає поновлювати дію Договорів оренди і має намір використовувати земельні ділянки для власних потреб на власний розсуд, просив утриматися від вчинення дій, які би перешкоджали після закінчення строку дії договору використовувати належні йому як власнику земельні ділянки.
До вказаного листа долучено фіскальний чек Укрпошти від 10.06.2025, з якого вбачається, що поштове відправлення було прийнято в Тернопільському районі, село Остап`є, вулиця Кривляни, направлено рекомендованим відправленням Фермерському господарству «Калина – 2008», село Городниця.
Відповідно до статусу відстеження відправлення вищевказаний поштовий лист прийнято в селі Остап`є 10.06.2025 та вручено одержувачу (Позивачу) 14.06.2025 в селі Городниця, 47854.
Опис вкладення у вказаний лист Відповідача відсутній, не долучений до справи. 
Сторони зазначили, що між Позивачем та Відповідачем відсутні будь – які інші відносини, в тому числі господарські, крім даних правовідносин оренди земельних ділянок. 
Сторони підтвердили, що Відповідач з осені 2025 року особисто обробляє вказані земельні ділянки та користується ними. 
Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав речове право оренди щодо земельних ділянок за Договорами оренди припинено 06.08.2025, підстава – лист – повідомлення від 01.06.2025. 
Норми законодавства, які застосовуються судом.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України «Свобода договору» відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами в зв`язку з передачею її у користування та володіння, в тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Закінчення строку договору оренди є підставою для його припинення (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до абзацу 4 Перехідних положень Закону України “Про оренду землі” правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» набрав чинності 16 січня 2020 року.
Тобто усі договори оренди землі, які були укладені до набрання чинності цього Закону поновлюються на умовах, визначених в цих договорах за встановленими законодавством правилами, які були чинні на момент їх укладення.
Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - в редакції, чинній на момент укладення договору оренди) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється, зокрема із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).
Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (частини восьма, дев`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України).
Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Аналіз змісту цієї статті (ст. 33 Закону) дає підстави стверджувати, що вона містить два законодавчих механізми такого поновлення: а) укладення договору оренди землі на новий строк з орендарем, який має переважне право перед іншими особами (частини перша-п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»); б) поновлення (продовження) існуючого договору оренди землі на той самий строк і на тих же умовах, які були передбачені договором, у загальному порядку; при цьому таке поновлення не передбачає наявності інших осіб, які виявили намір орендувати відповідну земельну ділянку (після закінчення строку дії існуючого договору), тобто в ситуації, коли переважне право орендаря не виникає (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Отже, у Законі України «Про оренду землі» ототожнено поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» і «поновлення договору оренди землі», з використанням конструкції «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою -п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність (постанова Верховного Суду від 28.11.2025 у справі №604/773/24). 
У постанові від 19 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 Верховний Суд дійшов висновку, що порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, дає підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». У такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду.
Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена статтею 33 Закону № 161-XIV, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін (Постанова Верховного Суду від 15.01.2025, справа № 471/142/23).
Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 15.12.2025 в справі № 357/12601/23: реалізація переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, передбаченого ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін (п. 61); наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб (п. 70); право орендаря на поновлення договору оренди землі не є абсолютним, наявність заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря не порушено (п. 72)
Мотивація та висновки суду.
Між сторонами виникли правовідносини щодо оренди земельних ділянок на підставі укладених Договорів. 
Відповідач є власником земельних ділянок, які передані в оренду Позивачу за Договорами оренди від 01.07.2018, які укладені на сім років.
Позивач, маючи намір продовжувати такі правовідносини та скористатися переважним правом на продовження орендних відносин, надсилав орендодавцю відповідні листи – повідомлення про намір скористатися переважним правом завчасно до закінчення, спливу строку дії договорів (01.07.2025), у встановлений строк, з примірниками проєктів Додаткових угод.
Однак з матеріалів справи вбачається, що Позивач вказав неправильну адресу одержувача (номер будинку) та номер телефону Відповідача та жодним іншим чином не повідомив Відповідача про намір скористатися переважним правом на продовження договорів оренди землі, поновлення договорів оренди землі, хоча Відповідач проживає в селі Остапє за місцем знаходження земельних ділянок з 2004 року. Закон не встановлює обовязкової адреси (проживання, перебування, реєстрації), за якою повинні відбуватися такі повідомлення.
Поштове відправлення з повідомленням Позивача про намір продовження Договорів не було доставлене до Відповідача. 
Таким чином, Позивач не дотримався процедури та вимог ст. 33 Закону України «Про оренду землі» для поновлення договорів оренди землі. 
Відповідач, у свою чергу, не бажаючи продовжувати орендні відносини, надіслав Позивачу 10.06.2025 лист про припинення Договорів оренди та про відсутність волевиявлення на продовження Договорів оренди.
Позивач отримав відповідне поштове відправлення Відповідача (до спливу строку дії Договору). 
Сторони погодилися, що між ними відсутні будь – які інші відносини, а відтак навіть за умови відсутності опису вкладення у відповідне поштове відправлення суд бере до уваги твердження Відповідача, що таке поштове відправлення містило вказаний лист – повідомлення про припинення Договорів оренди та небажання продовжувати відносини оренди. Позивач не надав доказів про надіслання Відповідачем будь – яких інших повідомлень чи листів у вказаному поштовому відправленні Відповідача від 10.06.2025.
Отже, Позивач ще до закінчення строку дії Договорів оренди був обізнаний про волевиявлення Відповідача щодо небажання продовжувати Договори оренди.
Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена статтею 33 Закону № 161-XIV, можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін (Постанова Верховного Суду від 15.01.2025, справа № 471/142/23).
Лист орендодавця, як і заперечення у відзиві на позовну заяву, викладені представником від імені Відповідача, є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідних Договорів.
У постанові від 28.09.2020 (справа № 272/440/18 ) Верховний Суд зазначив, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб.
Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено відсутність волевиявлення орендодавця на продовження Договорів оренди землі з Позивачем, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право позивача на укладення договору оренди землі на новий строк припинилося та припинилися Договори оренди.
Також Верховний Суд звертав увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.05.2024 у справі №604/648/23, від 12.04.2024 у справі №131/970/23.
Крім того, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року в справі № 604/646/23 (провадження № 61-1814св24).
Тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на Позивача. 
Разом з тим, у Відзиві на позовну заяву Відповідач просить стягнути з Позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн згідно з Договором №15/12/25 від 15.12.2025.
Від Позивача надійшло заперечення на вказане клопотання. Позивач просить відмовити у задоволенні вказаного клопотання. Мотивує неспівмірністю наданої правничої допомоги зі складністю справи (обсягом виконаної роботи та те, що такий розмір заявлених витрат не відповідає критерію розумності їхнього розміру, ненаданням акту – приймання робіт. Такі заперечення можуть бути розцінені також як клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).
За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) також зазначено, що:
"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо"."
Отже, для того щоб суд визнав судові витрати підлягаючими відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу Відповідач надав такі докази: ордер про надання правничої допомоги від 19.12.2025, договір про надання правничої допомоги від 15 грудня 2025 року, укладений ОСОБА_1 з адвокатом Богушем В.Д., Додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги №15/12/25 від 15.12.2025, квитанція про оплату ОСОБА_1 15.000,00 грн, отримувач – Богуш В.Д.
Відповідач не подав до суду опису виконаних послуг правничої допомоги.
Разом з тим, адвокат Відповідача двічі з`являвся в судові засідання, подавав заяви по суті спору, а саме Відзив на позовну заяву з долученими доказами та Заперечення на відповідь на відзив. 
У справі, що розглядається, договором про надання правової допомоги передбачено сплату фіксованого розміру гонорару. Факт надання правової допомоги Відповідачу адвокатом Богушем В.Д. підтверджується матеріалами справи.
Водночас Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 201/9127/21).
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21).
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на послуги адвоката має бути співмірним зі складністю справи.
Спір не є юридично складним, стосується типових правовідносин, за якими вже склалася усталена судова практика та наявні висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах. Справа не вимагала збору значного масиву доказів, дослідження великого обсягу законодавства України, чи здійснення багатьох процесуальних дій (виклику свідків, експертів, витребування додаткових доказів, допиту свідків тощо), в обґрунтування заперечення представник Відповідача посилався на надіслання Відповідачем листа на адресу Позивача та відсутність волевиявлення на поновлення Договорів оренди. Адвокат двічі брав участь в судових засіданнях, та подав дві заяви по суті спору. Предмет доказування у цій справі не був обширний та стосувався доказування щодо встановлення наявності чи відсутності декількох юридичних фактів. 
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з Позивача на користь Відповідача у відшкодування судових витрат – 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу. 
Керуючись ст. 10, 12, 13, 15, 81, 137, 141, 264, 265, 274 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
відмовити у задоволенні позову Фермерського господарства “Калина - 2008”  до ОСОБА_1 про визнання поновленими договорів оренди землі у викладеній редакції додаткових угод.
Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача Фермерське господарство «Калина – 2008».
Стягнути із Фермерського господарства «Калина – 2008» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  Фермерське господарство «Калина – 2008», Тернопільська область, Тернопільський район, с.Городниця, вул. Сонячна, 18, ЄДРПОУ 35969937.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 13 травня 2026 року.

Суддя І. В. Федорович