ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року	справа № 380/9242/26	

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій, -

встановив :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області (далі – відповідач 2), в якому просить:
скасувати рішення від 16.04.2026 за №133850021944 про відмову у нарахуванні і виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій;
зобов`язати зарахувати до спеціального, педагогічного стажу період з 01.09.1994 по 31.08.2011 на посаді викладача у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу» та нарахувати і виплатити грошову допомогу в розмірі місячних 10 пенсій відповідно до пункту 7- 1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до відповідача 1 із заявою із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій як педагогічному працівнику. Заява розглядалася за принципом екстериторіальності та призначено Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням відповідача 2 від 16.04.2026 за №133850021944 відмовлено позивачці у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій у зв`язку з тим, що у позивачки відсутній необхідний педагогічний стаж роботи (30 років). Позивач вважає, що має право на отримання одноразової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком, а відтак звернулася з позовом до суду.

Відповідач 2 подав суду відзив на позовну заяву, просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у ньому та зазначає, що відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Зазначив, що на день досягнення пенсійного віку позивач не набула 30 років страхового стажу на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-»ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому підстави для виплати грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV відсутні. Зокрема, вказав про неможливість зарахування до розрахунку стажу по вислузі років з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року оскільки це не передбачено законодавством. За таких обставин, вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. 

Ухвалою від 13.05.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
Позивачу призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV.
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 29.04.1994 року по 31.08.2011 року працювала в Комунальному закладі Львівської обласної ради «Дрогобицький фаховий коледж нафти та газу» на посаді завідуючої лабораторії обчислювальної техніки та інформатики за основним місцем роботи та на посаді викладача предмету використання ЕОМ в геології за сумісництвом згідно акту перевірки №1300-1004-1/1634 від 10.03.2026.
Позивач звернулася до відповідача 1 із заявою про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі 10 пенсій як педагогічному працівнику.
Заява розглядалася за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Рішенням відповідача 2 від 16.04.2026 за №133850021944 відмовлено позивачці у нарахуванні та виплаті грошової допомоги в розмірі 10 пенсій у зв`язку з тим, що у позивачки відсутній необхідний педагогічний стаж роботи (30 років).
Мотивами відмови є те, що до стажу роботи в установах охорони здоров`я, заявниці зараховано періоди роботи з 01.09.2011 року по 31.12.2025 року. Згідно трудової книжки НОМЕР_2 періоди роботи з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року не може бути врахований до розрахунку стажу по вислузі років, оскільки заявниця працювала на посаді завідуючої лабораторії обчислювальної техніки та інформатики. Згідно переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (зі змінами) (далі —Перелік № 909), така посада не значиться. Стаж роботи ОСОБА_1 на посадах роботи, на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е-ж» статті 55 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'' складає 14 років 05 місяців 00 днів ( необхідний стаж 30 років для жінок). 
Не погодившись з таким рішенням відповідача 2, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є відповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.04.2026 №133850021944 про відмову в проведенні перерахунку.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19 Конституції України).
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються, серед іншого, Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Згідно ст.4 Закон №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058-IV, даний Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно зі ст.12 Закону №1788, право на пенсію за віком мають жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Відповідно до абз.1 п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Згідно з абз.2 вказаної норми, виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України (абз.3 п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV).
Такий Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV затверджений постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 року №1191 (далі - Порядок №1191).
Пунктом 1 Порядку №1191 передбачено, що цей Порядок визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та механізм її виплати.
Згідно з п.2 Порядку №1191, до страхового стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, зараховуються періоди роботи на посадах, передбачених Переліком №909, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788.
Відповідно до п.5 Порядку №1191, грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Згідно з п.6 Порядку №1191, для визначення розміру грошової винагороди допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.
Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (п.7 Порядку №1191).
Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій також висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі – Перелік №909), яким установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років.
Розділом І Переліку №909 до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено, зокрема, посаду викладача.
Судом встановлено, що єдиною причиною відмови позивачу у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є те, що до стажу позивача не було зараховано періоди роботи з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року на посаді завідуючої лабораторії обчислювальної техніки та інформатики, оскільки розділом І Переліку №909 посада завідуючої лабораторії обчислювальної техніки та інформатики не передбачена.
Матеріалами справи підтверджується, що у період з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року позивач працювала у коледжі та відповідно до наказів про встановлення педагогічного навантаження і затверджених тарифікаційних списків безперервно щорічно виконувала педагогічне навантаження на посаді викладача. Обсяг річного педагогічного навантаження позивача за вказаний період становив від 270 до 595 годин, що підтверджує постійний, а не епізодичний характер виконання нею обов`язків викладача.
Матеріалами справи, а саме копією трудової книжки позивача НОМЕР_2 , довідкою Міністерства освіти і науки України комунальний заклад Львівської обласної Ради «Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу» від 10.03.2026 року підтверджується, що позивач у період з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року працювала у коледжі та відповідно до наказів про встановлення педагогічного навантаження і затверджених тарифікаційних списків безперервно щорічно виконувала педагогічне навантаження на посаді викладача. У зазначені роки проходила атестацію як педагогічний працівник, за результатами якої їй послідовно було присвоєно відповідні кваліфікаційні категорії, у тому числі – вищу кваліфікаційну категорію викладача.
Зазначені обставини додатково підтверджуються актом перевірки достовірності даних від 10.03.2026 №1300-1004-1/1634, проведеної за ініціативою відповідача 1, яким встановлено факт систематичного виконання позивачем педагогічної роботи на посаді викладача протягом усього спірного періоду згідно з наказами про встановлення педагогічного навантаження, наказами про атестацію та з оплатою праці за викладацьким тарифом.
Відсутність у трудовій книжці позивача окремого запису про виконання нею педагогічної роботи на посаді викладача не спростовує факту такого виконання, оскільки за змістом п.п.1-3 та п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці спеціальний трудовий стаж підтверджується іншими документами, зокрема уточнюючими довідками підприємств, установ, організацій. Така уточнююча довідка від 10.03.2026 №136, видана закладом освіти, наявна у матеріалах справи, її достовірність перевірена відповідачем 1 під час перевірки та узгоджується з первинними документами.
Вищезазначене спростовуює аргументи відповідача 2 про те, що позивач не працювала викладачем.
Також з матеріалів справи встановлено, що позивач до цього не отримувала будь-яку пенсію при призначенні пенсії за віком.
Таким чином, викладач Комунального закладу Львівської обласної ради «Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу» є педагогічним працівником, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем має зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні п. «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії.
Відтак, суд вважає, що періоди роботи позивача з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року повинні були бути зараховані відповідачем до її стажу, який у суцкупності з визнаним відповідачем 2 стажом - 14 років 05 місяців - складає 30 років.
Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на те, що позивачем при поданні заяви до пенсійного органу було подано достатньо доказів у підтвердження її права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, передбаченої п.7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.
Інших аргументів на обґрунтування правомірності відмови у зарахуванні вказаного страхового стажу для призначення позивачу допомоги відповідачем не наведено.
Зазначені обставини вказують на те, що відповідач у повній мірі не дослідив поданих позивачем разом із заявою документів для призначення їй згаданої допомоги у відповідності до чинних правових норм, що призвело до порушення прав останньої на належний соціальний захист, передбачений Основним законом України.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що під час розгляду справи встановлено невідповідність спірного рішення критеріям правомірності передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України. 
Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог.
Як наслідок, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування до спеціального, педагогічного стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою ОСОБА_1 , яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі належить присудити з відповідача 2 на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то питання щодо їх стягнення вирішуватиметься судом протягом п`яти днів після ухвалення цього судового рішення за умови подання відповідних доказів. 

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, –

вирішив :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №133850021944 від 16 квітня 2026 року.
Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх; код ЄДРПОУ 14099344) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи з 01.09.1994 року по 31.08.2011 року на посаді викладача у Комунальному закладі Львівської обласної ради «Дрогобицький фаховий коледж нафти і газу» та призначити і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, м.Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх; код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович