Справа № 352/2325/25 
Провадження № 22-ц/4808/896/26 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Томин О. О., 
з участю секретаря  Панасюк В. О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2025 року, у складі судді Кіндратишин Л. Р., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС»  звернувся до суду із позовом заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1745450 від 04.09.2024. 
В обґрунтування позову зазначено, що 04.09.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №1745450, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 11000 грн, строком на 350 днів, стандартна процентна ставка 1%.
06.09.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору № 1745450 про надання споживчого кредиту, відповідно до якої збільшено суму кредиту до 14 000 грн, денна процентна ставка за весь строк кредитування 1 % в день.
31.03.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-06/25, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за кредитним договором №1745450 від 04.09.2024 у розмірі 48717,01 грн перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором №1745450 від 04.09.2024 становить 48 717,01 грн, яка складається з: 13 998,99 грн - заборгованості за кредитом; 27718,02 грн - заборгованості за нарахованими відсотками; 7000 грн – пеня.
Просив стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 717,01 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2025 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1745450 від 04.09.2024 у розмірі 41 714,01 грн, з яких 13 998,99 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 27 718,02 грн – заборгованість за відсотками.
У задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» 2074,33 грн судового збору.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2025 у цивільній справі № 352/2325/25 за позовом ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду необґрунтованим, оскільки судом не повно з`ясовано всі обставини справи, що мають значення для її вирішення, та винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
04.09.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору «1745450 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого збільшено суму кредиту до 14 000 грн, денна процентна ставка за весь строк кредитування 1 % в день.
31.03.2025 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» уклали договір факторингу №01.02-06/25. Відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму заборгованості 48 717,01 грн.
Зазначає, що просторочення виконання зобов`язань – 173 дні, денна процентна ставка складає 1% за один день користування кредитом, таким чином відсотки за користування кредитом 24 200 грн, а не 27 718,02 грн, як зазначено в рішення суду.
Вважає, що у договору факторингу не передбачено додаткового нарахування відсотків ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
В матеріалах справи відсутні докази, що позивач повідомив відповідача про факт відступлення права вимоги, тобто відповідача не повідомлено про зміну кредитора та про наявність претензій з боку нового кредитора, що порушує його право на захист.
Також вважає, що вказаним кредитним договором всі економічні та фінансові ризики позикодавець поклав на позичальника, умови договору не відповідають вимогам закону «Про захист прав споживачів» щодо сплати непропорційно великої компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором. Так сума відсотків перевищує 50% вартості кредитного зобов`язання і нарахування таких відсотків суперечить вимогам закону.
Зазначає, що рішення суду ухвалено без участі відповідача, який не отримував жодного судового повідомлення чи повістки, та не міг дати свої пояснення, заперечення або докази. 
Просить скасувати заочне рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, судові витрати покласти на ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
ОСОБА_1 та представник ТОВ «СВЕА ФІНАНС» у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «СВЕА ФІНАНС»  та відповідачем ОСОБА_1 виникли правовідносини внаслідок укладення кредитного договору №1745450 від 04.09.2024 та додаткової угоди до нього від 06.09.2024. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань та добровільно не погасив заборгованість за договором, відтак суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 41 174,01 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 13998,99 грн заборгованість за основною сумою заборгованості, 27718,02 грн заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню на користь нового кредитора.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626,628 ЦК України).
За змістом ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами щодо всіх істотних умов договору.
Істотними умовами кредитного договору, які визначені законом, є предмет, сума, строк повернення, розмір процентів за користування кредитними коштами.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У силу ч. 1ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII(далі - Закон №675-VIII)
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону №675-VIII, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону №675-VIII визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 зазначено, що, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису всіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Для укладення електронного кредитного договору особі необхідно пройти ідентифікацію та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, або в застосунку «Приват24».
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. 
Положеннями статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За приписами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, встановлено, що 04.09.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (торгова марка «SelfieCredit») та ОСОБА_1 було укладено договір №1745450 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», згідно з яким сума кредиту (загальний розмір) складає 11000 грн (п. 1.2.), строк кредиту - 350 днів (п. 1.3.), періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору (п. 1.4.); стандартна процентна ставка 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору (п. 1.5.1.); денна процентна ставка складає 1 % в день за весь строк користування (п. 1.7.1.). 
Вказаний договір та паспорт споживчого кредиту було підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р067 04.09.2024 19:27:28. 
06.09.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду до Договору №1745450 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 04.09.2024, згідно з якою сторони домовились збільшити суму кредиту на 3000 грн, та викладено п. 1.2. Договору в новій редакції - сума кредиту складає 14000 грн. Денна процентна ставка за весь строк користування складає 1% в день.
Додаткову угоду та паспорт споживчого кредиту було підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н513 06.09.2024 19:21:27. 
Згідно з листом №20250404-819 від 04.04.2025 ТОВ «ПЕЙТЕК», на виконання умов договору між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_1 , відповідно до якого з платіжної карти споживача на рахунок, було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 04.09.2024 на суму 11000 грн та 06.09.2024 на суму 3000 грн, призначення платежу: зарахування на карту, маска карти НОМЕР_2 .
Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.
У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, суму отриманих коштів не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність визначених законом підстав для стягнення з позичальника на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у сумі 14 000 грн.
31.03.2025 ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Клієнт) та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (Фактор) уклали Договір факторингу №01.02-06/25. Відповідно до п. 2.1. якого Клієнт відступає (передає) Фактору Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановленні цим Договором.
Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору факторингу №01.02-06/25 від 31.03.2025, боржник ОСОБА_1 , номер кредитного договору 1745450, сума заборгованості 48717,01 грн, з якої сума заборгованості за основною сумою боргу - 13998,99 грн, сума заборгованості за відсотками – 27718,02 грн, сума штрафних санкцій - 7000 грн, кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань – 173.
Таким чином, до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відповідно до укладеного договору факторингу №01.02-06/25 від 31.03.2025 від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором не тільки у розмірі 48 717,01 грн, яке виникло на момент укладення цього договору, а й на майбутні грошові вимоги, які можуть виникнути відповідно до умов кредитного договору.
Умови договору факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а отже, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, що породжують певні цивільні права та обов`язки.
Реєстр про передачу права вимоги, наявний у матеріалах справи, та є належними доказами щодо передачі відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 07 січня 2026 року у справі № 727/2790/25 (провадження № 61-13862св25).
Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.03.2019 у справі №905/635/18 у разі зміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17).
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».
Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про зміну кредитора.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «СВЕА ФІНАНС».
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Із наданого стороною позивача розрахунку заборгованості встановлено, що заборгованості за кредитним договором №1745450 від 04.09.2024 станом на 31.03.2025: 50 168,02 грн, з якої сума заборгованості за основною сумою боргу – 13 998,99 грн, сума заборгованості за відсотками – 27 718,02 грн, сума заборгованості за пенею - 7000 грн, сплачено: 1,01 грн тіла кредиту, 1450 грн - відсотків за користування, 0 - штрафних санкцій.
Відповідач ОСОБА_1 у визначений договором строк кредит не погасив, що також підтверджено ним в апеляційній скарзі.
Тому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що стягненню підлягає заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 27 718,02грн, відповідно до строку дії договору 350 днів та розміру процентної ставки 1 % в день.
Доводи апеляційної скарги про те, що нараховані проценти є явно завищеними, непропорційними сумі основного боргу та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності, є безпідставними.
Відповідач був належним чином ознайомлений з усіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується накладенням ним електронного підпису.
Порядок нарахування процентів, а також наслідки порушення строків виконання зобов`язань прямо визначені умовами договору, який ОСОБА_1 добровільно підписав, чим підтвердив своє погодження з його умовами та визнання їх прийнятними для себе.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України.
Верховий Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22 зазначив, що умови договорів про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його положень ОСОБА_1 не заявляв.
Перевіривши порядок нарахування процентів, колегія суддів встановила, що їх нарахування здійснено відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням погоджених сторонами процентних ставок та в межах строку кредитування, визначеного договором. Розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного сторонами правочину, а тому підстав для висновку про неправомірність нарахування процентів не вбачається.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про часткове задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2025 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. А. Девляшевський
О. О. Томин