Справа № 420/8970/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД” до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД” до Одеської митниці в якому позивач просить суд:
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2026/000003/2 від 24.02.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2026/000006 від 24.02.2026;
визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA500590/2026/000004/2 від 18.03.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2026/000008.
Позов та відповідь на відзив обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу в розмитненні товару за ціною контракту, без врахування документів, які підтверджують заявлену митну вартість товару та не містять розбіжностей.
Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до провадження та відкрито провадження у справі з а правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачем до суду подано відзив та заперечення на відповідь на відзив в яких вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню. Відповідач зазначає, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД».
Ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позову, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив наступне: 01 серпня 2019 року ТОВ «РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД» укладений з компанією «ХАНЧЖОУ СТЕНДАРД МЕЙО ІНДАСТРІЕЛ ЛІМІТЕД», Китай, контракт № GB19000/1, предметом якого є поставка спортивного та реабілітаційного обладнання згідно інвойсів. 
Термін дії Контракту продовжено Додатковою угодою № 1 від 01.08.2024 до 1 серпня 2026 року. 
Комерційний інвойс № JB250213 на спортивне обладнання був виставлений продавцем 27.10.2025 та оплачений ТОВ «РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД» 17 грудня 2025 року платіжною інструкцією в іноземній валюті № 7 на суму 22 165,00 доларів США . 
На виконання умов контракту продавець поставив на умовах FOB відповідно до Правил Інкотермс 2020 для ТОВ «РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД» тренажери зі змінними механізмами обтяження: бігові доріжки, мультистанції та степери, всього 382 шт. 
23 лютого 2026 року позивач подав митну декларацію № 26UA500590000246U0 з метою митного оформлення вантажу. Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом, передбаченим ст. 58 Митного кодексу України, у 1 023 797,18 грн , виходячи з ціни контракту 22 165 доларів США та з урахуванням витрат на транспортування до порту Чорноморськ, визначених на підставі рахунку ТОВ «УСПЕКО» № 26 від 12.01.2026 , які складають 64 613,55 грн. Сума митних платежів до сплати за МД склала: ввізне мито 102 379,73 грн та ПДВ 225 235,40 грн. 
Для підтвердження митної вартості товарів позивачем були подані документи: пакувальний лист, рахунок-фактура (інвойс) № JB250213 від 27.10.2025, коносамент № 260581416 від 08.11.2025, міжнародна товарно-транспортна накладна № 0020 від 09.02.2026, платіжна інструкція № 7 від 17.12.2025, рахунок про надання транспортно-експедиційних послуг № 26 від 12.01.2026 зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № GB19000/1 від 01.08.2019 та Додаткова угода № 1 від 01.08.2024. 
24 лютого 2026 року від інспектора митного посту «Одеса-внутрішній» надійшло повідомлення, що під час аналізу товаросупровідних документів, поданих разом із митною декларацією, встановлено, що подані документі не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів: 1) інформація, щодо вартості зберігання контейнера з вантажем, вартості послуг іноземного контейнерного терміналу та вартості експедирування у іноземному торгівельному порту митному органу України не надавались; не надано документи щодо вартості перевантаження контейнера між суднами «JEBEL ALI», «MAERSK ESSEX» та «MEDKON MIRA»; 2) у інвойсі № JB250213 від 27.10.2025 відсутні банківські реквізити сторін зовнішньоекономічної угоди; 3) Рахунок № 26 від 12.01.2026 надано ТОВ «УСПЕКО», проте відповідно до гр. 16 автотранспортної накладної від 09.02.2026 № 0020 перевізником задекларованого товару виступає ФОП « ОСОБА_1 »; 4) заявлення витрат на транспортування (частина десята статті 58 МКУ) — за умов поставки FOB(Ningbo) здійснено декларантом виключно на підставі рахунку по договору ИР-350 від 25.09.2015 транспортного експедирування від 12.01.2026 №26, яка не є бухгалтерським документом; 5) плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів є обов`язковою для включення до бази оподаткування таких товарів; 6) дані про вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням відсутні у наданих до митного оформлення документах; 7) в коносаменті від 08.11.2025 № 260581416 відсутні підпис та печатка перевізника. В CMR від 09.02.2026 № 0020 в графі 23 відсутній підпис перевізника. Також цим повідомленням декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: - для спростування та у зв`язку із відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення заявленої митної вартості та числові значення складових митної вартості товарів: документи, що містять відомості про вартість навантаження, вивантаження та обробку до місця ввезення на митну територію України оцінюваних товарів, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; - для спростування та у зв`язку з наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів; платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; копію митної декларації країни відправлення; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 
Декларантом подано лист від 24.02.2026 № 24/02 , в якому було проінформовано митний орган, що усі наявні документи були представлені та інших документів немає. 
24 лютого 2026 року відповідачем надана Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2026/000006 , у якій відповідач повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішення про коригування митної вартості № UA500590/2026/000003/2 від 24.02.2026. 
Комерційний інвойс № JB250293 на спортивне обладнання (орбітреки, велотренажери та бігові доріжки) був виставлений продавцем 27.11.2025 та оплачений ТОВ «РСКСПЕЦМОНТАЖРЕМБУД» 19 лютого 2026 року платіжною інструкцією в іноземній валюті № 7 на суму 23 691,00 доларів США. 
На виконання умов контракту продавець поставив на умовах FOB відповідно до Правил Інкотермс 2020 для ТОВ «РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД» тренажери зі змінними механізмами, всього 353 шт. 
16 березня 2026 року позивач подав митну декларацію № 26UA500590000379U9 з метою митного оформлення вантажу. Митна вартість товару була визначена позивачем за основним методом, передбаченим ст. 58 Митного кодексу України, у 1 136 601,95 грн, виходячи з ціни контракту 23 691 доларів США та з урахуванням витрат на транспортування до порту Чорноморськ, визначених на підставі довідки ТОВ «УСПЕКО» № 21 від 24.02.2026, які складають 90 926,22 грн . Сума митних платежів до сплати за МД склала: ввізне мито 113 660,20 грн та ПДВ 250 052,43 грн . 
Для підтвердження митної вартості товарів позивачем були подані документи: пакувальний лист № JB250293 від 27.11.2025, рахунок-фактура (інвойс) № JB250293 від 27.11.2025, коносамент № 262271158 від 17.12.2025, міжнародна товарнотранспортна накладна № 5621 від 16.03.2025, платіжна інструкція № 7 від 19.02.2026, довідка про транспортні витрати № 21 від 24.02.2026, зовнішньоекономічний договір № GB19000/1 від 01.08.2019 та Додаткова угода № 1 від 01.08.2024. 16 березня 2026 року від інспектора митного посту «Одеса-внутрішній» надійшло повідомлення, що під час аналізу товаросупровідних документів встановлено, що подані документі не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, а саме: 1) надана довідка про транспортні витрати №21 від 24.02.2026 ТОВ «УСПЕКО» містить відомості про вартість міжнародного морського перевезення за маршрутом порт XIAMEN (Китай) – порт Chornomorsk (Чорноморськ, Україна), але не містить інформації щодо вартості зберігання контейнера з вантажем, вартості послуг іноземного контейнерного терміналу та вартості експедирування у іноземному торгівельному порту, інформації про перевантаження морського контейнера з товаром з морського судна «CHASTINE MAERSK» на інше морське судно «ESSEN EXPRESS», потім на судно «MAERSK EVORA» та на судно «MEDKON MIRA»; 2) в інвойсі № JB250293 від 27.11.2025 відсутні банківські реквізити сторін зовнішньоекономічної угоди; 3) довідку про транспортні витрати № 21 від 24.02.2026 надано ТОВ «УСПЕКО», проте до митного оформлення не надано жодного документа, що відображає укладання договору про перевезення між ТОВ «УСПЕКО» та вантажоотримувачем ТОВ «РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД»; 4) транспортні та експедиційні витрати до ввезення на митну територію України, включені до складових митної вартості товару виключно за довідкою експедитора, довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, та на підставі довідки не може здійснюватися оплата за надані послуги; 5) Плата експедитору за надання ним послуг з організації та забезпечення перевезень імпортованих вантажів є обов`язковою для включення до бази оподаткування таких товарів; 6) відсутні дані щодо вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, як складової митної вартості товару; 7) в коносаменті від 17.12.2025 № 262271158 відсутні підпис та печатка перевізника. В CMR від 16.03.2026 № 5621 в графі 23 відсутній підпис перевізника. 8) Довідка про транспортні витрати від № 21 від 24.02.2026 не містить посилання на договір про перевезення. Також цим повідомленням декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: документи, що містять відомості про вартість навантаження, вивантаження та обробку до місця ввезення на митну територію України оцінюваних товарів, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; висновок про вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; - для спростування та у зв`язку з наявністю розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваних товарів; платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезених товарів; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; копію митної декларації країни відправлення; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. 
Декларантом листом № 18/03 від 18.03.2026 повідомлено митний орган, що усі наявні документи були представлені та інших документів немає. 
18 березня 2026 року відповідачем надана Картка відмови в прийнятті митної декларації № UA500590/2026/000008, у якій відповідач повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів на підставі рішення про коригування митної вартості № UA500590/2026/000004/2 від 18.03.2026.
Вважаючи протиправними та необґрунтованими рішення про коригування митної вартості позивач звернувся до суду з даним позовом.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що правовідносини, що виникли між сторонами у даній адміністративній справі, врегульовано нормами Митного кодексу України (далі - МК України).
Згідно статті 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на митні органи.
До митної справи відповідно до статті 7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.
Згідно з пунктом 23-24 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно положень Митного кодексу України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до статті 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно із частиною 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:
1) наявність розбіжностей між окремими документами;
2) наявність ознак підробки певних документів;
3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до частини 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно частинами 1, 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, органи доходів і зборів мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначив, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
Проте суд не погоджується з зазначеними висновками відповідача.
Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом визначення митної вартості та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, зокрема: виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.
Основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.03.2019 у справі № 803/3649/15.
Оцінюючи наведені відповідачем підстави для витребування додаткових документів та подальшого коригування митної вартості товару, суд виходить з того, що відповідно до статей 53, 54 Митного кодексу України митний орган вправі витребувати додаткові документи лише за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості. При цьому такі сумніви повинні бути належним чином мотивовані, стосуватися саме числових значень складових митної вартості та підтверджувати неможливість визначення митної вартості за основним методом.
Разом з тим із матеріалів справи вбачається, що більшість зауважень відповідача стосуються оформлення окремих документів або відсутності документів, які самі по собі не підтверджують митну вартість товару та не впливають на правильність визначення її складових.
Так, транспортні витрати позивача підтверджені рахунком № 26 від 12.01.2026 та довідкою № 21 від 24.02.2026, виданими ТОВ «УСПЕКО», яке є експедитором. Зазначені документи містять інформацію про всі витрати, понесені до моменту ввезення товару на митну територію України, у тому числі вартість міжнародного морського перевезення, перевантаження контейнера, його зберігання, послуги іноземного контейнерного терміналу та експедирування в порту відправлення. Судом встановлено, що позивач не укладав окремих договорів із безпосередніми перевізниками, оскільки весь комплекс транспортно-експедиторських послуг забезпечувався експедитором. За таких обставин відсутність окремого договору перевезення або посилання на нього у довідці про транспортні витрати не може свідчити про недостовірність відомостей щодо транспортної складової митної вартості.
Положенням п.6 ч.2 ст.53 МКУ та Правилами заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, відповідно, надані перевізником документи є допустимими доказами розміру таких витрат.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 року у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі № 804/16553/14 (провадження №К/9901/5149/18), якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, 34 Огляд правових позицій КАС ВС що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Безпідставними суд вважає і доводи відповідача щодо відсутності банківських реквізитів продавця у комерційних інвойсах. Як убачається з матеріалів справи, інвойси є невід`ємною частиною зовнішньоекономічного контракту, який містить усі необхідні банківські реквізити сторін. Крім того, факт здійснення оплати саме за реквізитами, зазначеними у контракті, відповідачем не спростовано. Відсутність банківських реквізитів безпосередньо в інвойсі не впливає на визначення ціни товару та не створює розбіжностей щодо числових значень митної вартості.
Не можуть бути прийняті судом і посилання відповідача на відсутність окремих відомостей про вартість упаковки або пакувальних матеріалів. З наданих позивачем документів убачається, що окрема плата за упаковку чи роботи, пов`язані з пакуванням товару, не здійснювалася, а відповідні витрати були включені до ціни товару або до вартості транспортно-експедиторських послуг. Відповідач не навів жодних доказів того, що такі витрати фактично існували окремо та не були враховані під час визначення митної вартості.
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо недоліків оформлення коносамента та міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR). Наданий декларантом коносамент є телекс-релізом, використання якого відповідає сучасній практиці міжнародних морських перевезень. Факт здійснення перевезення, прибуття товару на митну територію України та його подання до митного оформлення підтверджується сукупністю інших документів, поданих митному органу. Крім того, коносамент та CMR не належать до документів, які відповідно до статті 53 Митного кодексу України підтверджують митну вартість товару, а тому зауваження щодо їх оформлення не можуть бути самостійною підставою для висновку про недостовірність заявленої митної вартості.
Отже, наведені відповідачем обставини не свідчать про наявність розбіжностей, які впливають на визначення ціни товару або числових значень складових митної вартості, а фактично зводяться до формальних зауважень щодо оформлення окремих документів чи ненадання документів, які не є визначальними для підтвердження митної вартості. При цьому відповідач не обґрунтував, які саме складові митної вартості залишилися непідтвердженими та чому подані документи не дають можливості встановити митну вартість товару за основним методом.
Такий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.03.2019 у справі №826/17973/14, відповідно до якої самого лише посилання на наявність розбіжностей або недоліків у поданих документах без пояснення їх змісту, впливу на митну вартість товару та причин неможливості застосування основного методу визначення митної вартості недостатньо для висновку про наявність підстав для коригування митної вартості.
Крім того, суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.10.2019 у справі №803/776/17, згідно з яким заявлена декларантом митна вартість вважається правомірною доти, доки контролюючий орган не доведе протилежне належними та допустимими доказами. У цій справі відповідач таких доказів суду не надав.
За таких обставин суд приходить до висновку, що надані позивачем митному органу документи є логічними та містять необхідні відомості про вартість перевезення оцінюваного товару згідно із положеннями ч.2 ст.53 МК України для визначення вартості товару.
З огляду на зазначене вище, позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України.
Відтак, суд вважає підстави для коригування митної вартості товару позивача, які зазначені в оскаржуваному рішенні, необґрунтованими.
Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що декларантом надані не всі документи є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої Товариством з обмеженою відповідальністю “РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД” митної вартості товару судом не встановлено.
Поряд з цим, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані декларантом для митного оформлення товару. При цьому надані митному органу документи є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не тільки не спростовані митним органом, але й взагалі залишені без уваги.
Суд зазначає, що встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 у справі №809/1884/16.
Суд звертає увагу, що лише у разі встановлення митним органом невідповідності числових значень складових митної вартості товару в документах, які підтверджують митну вартість товарів, митний орган має право вимагати від декларанта надання додаткових документів для встановлення дійсної митної вартості товару.
При цьому, окремі недоліки в оформленні документів не є підставою для не прийняття зазначених документів для підтвердження митної вартості товарів.
Суд зазначає, що в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).
У даному випадку Одеська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Застосування відповідачем резервного методу було обумовлено неможливістю застосування митним органом попередніх методів, в тому числі і методу за ціною договору щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів.
У рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань. Між тим, відповідачем вказано лише номер, дату та ціну по митній декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та вмотивованим у контексті 55 МК України. Суд зазначає, що копії митної декларації, що була підставою для коригування митної вартості товару, до суду відповідачем не надано.
Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення та картки відмови є необґрунтованими, а відтак позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД” є такими, що підлягають задоволенню.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 10 649 грн 60 грн.
Крім того, позивачем подано клопотання у якому просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 15000,00 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу позивач надав до суду: договір про надання правничої допомоги від 24.03.2026 року; акт прийому-передачі послуг від 04 травня 2026 року, виписки з рахунку адвоката Фатєєвої Я.А. від 26.05.2026 року про часткову оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у сумі 10 000 грн.
Від представника відповідача надійшли письмові заперечення в яких зазначає, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 15 000, 00 грн. є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності. 
Частиною 7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У відповідності з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. не є співмірним із складністю справи і наданими адвокатом послугами.
Суд також враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідачів, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 5000, 00 грн., оскільки такий розмір гонорару є співмірним, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.
На підставі викладеного, враховуючи досліджені докази, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат.
Щодо вимоги про стягнення витрат на надсилання до суду додатків до позовної заяви в паперовій формі у сумі 337 грн 56 коп. суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, можуть належати витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Разом із тим сам по собі факт понесення витрат на поштове відправлення документів до суду не є безумовною підставою для їх відшкодування. Надсилання документів на виконання ухвали суду є способом реалізації учасником справи своїх процесуальних прав та обов`язків і не належить до тих процесуальних витрат, компенсація яких прямо передбачена процесуальним законом.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача витрат на поштове надсилання до суду додатків до позовної заяви у сумі 337 грн 56 коп.
Керуючись ст.ст. 9, 139, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД” (вулиця Успенська, буд. 103, м.Одеса, 65045, код ЄДРПОУ 22447539) до Одеської митниці (вул. Івана і Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078 код ЄДРПОУ 44005631) про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними та скасування карток відмови - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500590/2026/000003/2 від 24.02.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2026/000006 від 24.02.2026.
Визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості № UA500590/2026/000004/2 від 18.03.2026 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500590/2026/000008.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю “РСК-СПЕЦМОНТАЖРЕМБУД” судовий збір у розмірі 10 649 грн 60 грн. та витрати на професійну правову допомогу у сумі 5000, 00 грн.
Беручи до уваги інтенсивність роботи та об`єктивні умови її здійснення, зокрема перебої електропостачання, тривалість повітряних тривог та підвищеного навантаження, текст рішення складено та підписано суддею 06.07.2026 року.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.К. Василяка