Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року 	справа № 580/2242/24 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі – Головне управління, відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови врахування довідок про заробітну плату за листопад 2022 року та від 12.03.2012 року № 58 для призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2023 року про переведення на пенсію державного службовця з врахуванням довідок про заробітну плату за листопад 2022 року та від 12.03.2012 року № 58.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 року справа № 580/1806/23 та постановою ШААС від 28.11.2023 року було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 06.02.2023 про переведення його на пенсію державного службовця відповідно до п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII з доданими до неї документами та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду у цій справі.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На підставі вищевикладеного відповідач повідомив ОСОБА_1 , що при переведені на пенсію державного службовця, не буде братись до уваги довідки про заробітну плату державного службовця за листопад 2022 року та від 12.03.2012 року № 58, а тому пенсія буде розрахована у розмірі 0 гривень та встановивши доплату до мінімальної пенсії, розмір її буде нижчий ніж на сьогодні позивач отримує та буде становити 2393 грн.
Представник позивача зазначає, що чиним законодавством передбачено у випадку призначення пенсії державного службовця пенсія державного службовця повинна розраховуватись з урахуванням заробітної плати державного службовця яка надається їм при призначені пенсії. Разом із заявою від 06.02.2023 року про призначення/перерахунок пенсії надав відповідачу довідки листопад 2022 року та від 12.03.2012 року № 58 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, у яких зазначено посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років та надбавка за інтенсивність праці, премія місячна, інші виплати (матеріальна допомога, премії, нараховані за період, що перевищує календарний місяць), однак відповідач протиправно не прийняв таку довідку.
Ухвалою від 07 березня 2024 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
29.03.2024 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представниця відповідача просила у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за результатами повторного розгляду заяви від 06.02.2023 встановлено, що довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) видана Донецькою митницею Державної митної служби України станом на листопад 2022 року, а не на день звернення, що суперечить вимогам Порядку № 622. Довідка про інші розміри виплат не надавалася. З огляду на зазначене, прийнято рішення про переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону № 889 з 06.02.2023 без врахування довідки про складові заробітної плати, виданої Донецькою митницею Державної митної служби України, і її розмір склав 2393 грн.
Зазначила також, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, не можуть розглядатися в окремому судовому провадженні.
09.07.2024 до суду надійшла заява, у якій представник позивача зазначив, що у випадку призначення пенсії державного службовця пенсія державного службовця повинна розраховуватись з урахуванням заробітної плати державного службовця яка надається їм при призначені пенсії. Всі відображені в довідках види оплати праці, - є складовими частинами заробітної плати позивача, з якої сплачені внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому вони мають братися до уваги при розрахунку розміру пенсії позивача.
12.11.2025 до суду надійшла заява, у якій представник позивача зазначив, що відповідно до висновків Верховного Суду України у Постанові від 09.12.2014 у справі № 21-540а14 при поверненні до раніше призначеної пенсії фактично відбувається її нове призначення. Зазначив, що позивач до лютого 2023 року отримував пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і вже 09.02.2023 року звернувся за переведення/призначенням пенсії державного службовця, у зв`язку із чим, беручи до уваги вищезазначену Постанову Верховного Суду України, при поновлені пенсії позивачеві відбулось її фактичне нове призначення, яке передбачено ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІ.
12.11.2025 до суду надійшло клопотання, у якому представниця відповідача, з покликанням на постанову Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 300/936/23, зазначила, що ані Закон № 889-VIII, ані Закон № 1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку не передбачає і стаття 37 Закону № 3723-ХІІ, яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, з 13 березня 2012 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»№ 3723-ХІІ. У подальшому відповідач перевів позивача на пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку позивач отримував до 05.02.2023. На виконання рішення суду, з 06.02.2023 відповідач призначив позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії (а.с. 7).
У відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 29.02.2024 № 2300-0306-8/14807 відповідач повідомив, що за результатами повторного розгляду заяви від 06 лютого 2023 року встановлено, що довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) видана Донецькою митницею Державної митної служби України станом на листопад 2022 року, а не на день звернення, що суперечить вимогам Порядку № 622. Довідка про інші розміри виплат не надавалася. З огляду на зазначене, прийнято рішення про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону № 889 з 06 лютого 2023 року без врахування довідки про складові заробітної плати, виданої Донецькою митницею Державної митної служби України, і її розмір склав 2393 грн.
Рішення відповідача щодо відмови врахування довідок про заробітну плату за листопад 2022 року та від 12.03.2012 № 58 для призначення пенсії державного службовця позивач вважає протиправним, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII).
Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.
Згідно з п. 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Суд встановив, що позивач з 13 березня 2012 року отримував пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ. У подальшому відповідач перевів позивача на пенсію за віком згідно із Законом № 1058-ІV, яку позивач отримував до 05.02.2023. На виконання рішення суду, з 06.02.2023 відповідач призначив позивачу пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, що підтверджується протоколом перерахунку пенсії (а.с. 7). Натомість відповідач не врахував довідку за листопад 2022 року та від 12.03.2012 № 58 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.
Отже, у цій справі ключовим є питання з`ясування правомірності повторного застосування положень Закону № 3723-XІІ для перерахунку такої пенсії на підставі нової довідки про складові заробітної плати, виданих за посадою, з якої особа звільнилася з державної служби, та встановлення наявності у неї відповідного права.
Суд врахував, що Верховний Суд у постанові від 19 березня 2025 року у справі № 300/936/23 виклав правовий висновок, згідно з яким ані Закон № 889-VIII, ані Закон №1058-IV не містять положень, які б передбачали підстави або механізм для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі зміною (збільшенням) розміру заробітної плати діючих службовців. Аналогічним чином, жодних підстав для такого перерахунку не передбачає і стаття 37 Закону № 3723-ХІІ, яка регламентує порядок призначення пенсії за віком державним службовцям.
Верховний Суд у згаданій постанові також наголосив на принципі прямої дії закону в часі: до правовідносин щодо перерахунку пенсій підлягає застосуванню законодавство, чинне на момент звернення за перерахунком або переведенням, а не те, що діяло на час первинного призначення пенсії. Отже, законодавство, чинне на момент звернення позивача, не передбачало можливості проведення перерахунку пенсії державного службовця, зокрема на підставі поданої ним довідки про оновлені складові заробітної плати.
У контексті розгляду цієї справи суд бере до уваги правовий висновок, викладений у Рішенні Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17), ухваленому за конституційною скаргою щодо перевірки на відповідність Конституції України підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII.
У зазначеному Рішенні Конституційний Суд України визнав вказане положення таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), у частині, в якій воно унеможливлювало здійснення перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XІІ зі змінами. Водночас Суд наголосив на обов`язку Верховної Ради України внести відповідні законодавчі зміни з метою врегулювання порядку і механізму перерахунку пенсій, призначених за зазначеною нормою, з урахуванням приписів Конституції України, принципу правової визначеності та висновків цього Рішення.
Отже, Конституційний Суд України підтвердив необхідність законодавчого унормування механізму реалізації права на перерахунок пенсії державного службовця, однак до моменту такого врегулювання саме по собі визнання норми неконституційною не створює підстав для автоматичного перерахунку пенсії в судовому порядку без відповідного законодавчого механізму.
Такі правові висновки щодо застосування зазначених норм права були викладені у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2023 року у справі № 520/6418/21.
Підсумовуючи, з огляду на приписи статті 37 Закону № 3723-ХІІ, положення розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, статті 90 цього ж Закону, суд дійшов висновку, що чинне законодавство України не передбачає можливості повторного призначення пенсії державного службовця, яка вже була призначена раніше, а також не встановлює правового механізму її перерахунку у зв`язку зі зміною (збільшенням) складових заробітної плати. Визнання підпункту 1 пункту 2 розділу XI Закону № 889-VIII таким, що не відповідає Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року № 3-р/2022), не надає особі безпосереднього права на перерахунок пенсії без наявності відповідного законодавчого врегулювання механізму такого перерахунку. До моменту внесення Верховною Радою України відповідних змін, якими буде унормовано порядок реалізації цього права, вимоги про перерахунок пенсії державного службовця не можуть вважатися обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 25 липня 2025 року у справі № 140/5363/24.
Покликання представника позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2021 року у справі № 466/6966/17 та Верховного Суду України у постанові від 09 грудня 2014 року у справі № 21-540а14 суд відхиляє з огляду на те, що згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформульованої у постанові від 30 січня 2019 року у справі №7 55/10947/17, під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 640/18475/20).
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 15.05.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК