Справа № 303/83/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/45/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Волошин Л. В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.01.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та на неї із застосуванням ст. 36 цього Кодексу накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 209329 від 31.12.2024 та постанови судді від 08.01.2025 вбачається, що 28.12.2024 о 22 год у м. Мукачеві на вул. Верді, 1, водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості для руху та здійснила наїзд на стовп, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 209331 від 31.12.2024 та постанови судді від 08.01.2025 вбачається, що 28.12.2024 о 22 год у м. Мукачеві на вул. Верді, 1, водій ОСОБА_3 керувала транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , та була учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого самовільно покинула місце події, чим порушила п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАІІ.
Не погоджуючись з вказаною постановою, захисник-адвокат Волошин Л. Я. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду від 08.01.2025, визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначити їй стягнення у виді штрафу, а також закрити провадження у справі за ст. 122-4 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. ОСОБА_1 визнає вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце у зв`язку з тим, що вона не впоралась із керуванням через слизьку ділянку дороги. Однак, ОСОБА_1 не залишала місце 

-2-

дорожньо-транспортної пригоди, а здійснила її фото фіксацію, оскільки мала намір оформити дорожньо-транспортну пригоду за допомогою євро протоколу, після чого змістила свій транспортний засіб у сторону свого місця проживання з метою звільнення проїзної частини дороги, а не уникнення відповідальності за вчинення дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_1 самостійно знайшла потерпілу сторону та відшкодувала всі завдані збитки. Суд першої інстанції не врахував обставини, які пом`якшують стягнення, а саме щире каяття, відшкодування збитків, а також те, що ОСОБА_1 вперше притягується до відповідальності .
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 неявка якої з урахуванням положень ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, а розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями її захисника-адвоката Волошин Л. Я., а саме: 05.02.2025, 02.10.2025 та 26.01.2026. 
Апеляційний суд зауважує, що клопотання захисника-адвоката Волошин Л. Я. про необхідність відкладення розгляду справи щодо ОСОБА_1 обґрунтовані її хворобою та зайнятістю в інших судових процесах, при цьому захисник не кожного разу надавала належних доказів, які б підтверджували вказані обставини.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судове засідання в черговий раз було відкладено на 05.05.2026, про що учасники судового розгляду повідомлялись належним чином, будь яких клопотань про відкладення судового засідання від них не надходило.
Відповідно до ч. 4 ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Окрім того, апеляційний суд враховує, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Приймаючи рішення про розгляд справи без участі ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Волошин Л. Я. враховуються і вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та її захисника-адвоката Волошин Л. Я., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.
-3-

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновок суду першої інстанції про порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, яке мало місце 28.12.2024 о 22 год, та винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 209329 від 31.12.2024 не оскаржується, а тому апеляційним судом з огляду на положення ч. 7 ст. 294 КУпАП не перевіряється та визнається таким, що ґрунтується на фактичних обставинах справи та досліджених судом доказах, кваліфікація дій останньої за ст. 124 КУпАП є правильною.
Доводи апеляційної скарги захисника про невинуватість ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України за протоколом серії ЕПР1 № 209331 від 31.12.2024, апеляційний суд уважає необґрунтованими з таких підстав.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 28.12.2024 о 22 год у м. Мукачеві на вул. Верді, 1, водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_1 , не врахувала дорожньої обстановки, не вибрала безпечної швидкості для руху та здійснила наїзд на стовп, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. 
Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки висновки суду першої інстанції підтверджуються сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суддя відповідно до вимог ст. 251, 252 КУпАП дав належну оцінку.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 209331 від 31.12.2024, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 31.12.2024, рапортом поліцейського взводу 1 роти 3 УПП в Закарпатській області від 29.12.2025, рапортом поліцейського ПОГ СВТ ВП Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 29.12.2024; схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та іншими матеріалами справи.

-4-

Зазначені докази, на переконання апеляційного суду, узгоджуються між собою, є належними, допустимими та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Враховуючи сукупність вищевказаних доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та обґрунтовано визнав її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Відповідно до п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_1 , 28.12.2024 близько 22 год рухалася на своєму транспортному засобі «БМВ» н.з. НОМЕР_1 по вул. Верді у сторону будинку, не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечну швидкість для руху, внаслідок чого допустила наїзд на стовп та дорожній знак, після чого злякалася та не зупинившись поїхала додому.
Всупереч тверджень захисника, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами справи доведено наявність в діях останньої складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
З рапорту поліцейського ПОГ СВГ ВП Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області лейтенанта Росула І. вбачається, що 29.12.2024 о 01 год 10 хв під час патрулювання було виявлено на перехресті вул. Верді в м. Мукачеві електричну опору, яка лежала на тротуарі внаслідок удару транспортним засобом, уламки якого були присутні на місці події. Транспортного засобу, який здійснив наїзд на місці події не було.
З рапорту інспектора взводу 1 роти № 3 батальйону УПП в Закарпатській області Троян М. вбачається, що 29.12.2024 під час несення служби в м. Мукачеві, екіпаж «Жасмин-0251» на службовий планшет отримав повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без потерпілих, а саме зі зниклим транспортним засобом. Прибувши на місце події ними було встановлено, що дану подію виявив працівник ПОГ СВГ ВП Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області, який повідомив зі слів очевидців про те, що до дорожньо-транспортної пригоди причетний транспортний засіб чорного кольору марки «БМВ», за кермом якого перебувала особа жіночої статі на ім`я ОСОБА_4 , більше інформації не надали. 
Посилання у протоколі серії ЕПР1 № 209331 від 31.12.2024 про порушення ОСОБА_1 п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України є правильним.
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 оформлений відповідно до вимог закону, зокрема: уповноваженою особою – інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Закарпатській області Фодор О. В. та підтверджує подію й обставини правопорушення.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 209331 від 31.12.2024 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, чим скористалась ОСОБА_1 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом та надавши пояснення по суті адміністративного правопорушення.

-5-

Матеріали справи не містять доказів про порушення інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону УПП в Закарпатській області Фодор О. В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки ним дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. 256, 268 КУпАП. Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 209331 від 31.12.2024 складено відповідно до вимог встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку встановлених законом.
Всупереч доводів апеляційної скарги, вказаний протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 209331 від 31.12.2024 є належним та допустимим доказом у справі.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не залишала місце дорожньо-транспортної пригоди, а здійснила її фото фіксацію, оскільки мала намір оформити євро протокол, апеляційним судом оцінюються критично, оскільки відповідно до Правил дорожнього руху України, вона мала прямий обов`язок повідомити про дорожньо-транспортну пригоду уповноважений орган та чекати на прибуття працівників поліції, отже такі дії ОСОБА_1 не спростовують факту залишення нею місця дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях не вказувала про фото фіксацію дорожньо-транспорнтої пригоди, та не надала суду на підтвердження своїх доводів жодного доказу.
З цих підстав, також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 змістила свій транспортний засіб з метою звільнення проїзної частини, оскільки, такі обставини не належать до виключень, передбачених Правилами дорожнього руху України, що дозволяють водію залишити місце дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, сама ОСОБА_1 у своїх поясненнях визнала, що здійснила наїзд на стовп та дорожній знак, у зв`язку з чим злякалася та поїхала з місця дорожньо-транспортної пригоди додому.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що про дорожньо-транспортну пригоду особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не повідомила в установленому законом порядку працівників поліції, а натомість залишила місце дорожньо-транспортної пригоди. 
Апеляційним судом також відхиляються і доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 самостійно знайшла потерпілу сторону та відшкодувала всі завдані збитки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи дорожньо-транспортна пригода відбулася без потерпілих, також нею не зазначено, кому саме відшкодовані збитки, не надано доказів на підтвердження цих доводів, крім того зазначена обставина не впливає на наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення в частині визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.

-6-

Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення.
Вищенаведене свідчить про те, що доводи апеляційної скарги, які є безпідставними та надуманими, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloran and Francis v. the United Kingdom), заяви № 15809/02 і № 25624/02) наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 є таким, що відповідає як характеру і ступеню адміністративного правопорушення, так і особі ОСОБА_1 . При цьому, судом першої інстанції наведено обґрунтовані мотиви, з яких суд прийшов до висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення саме у межах санкції встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, з чим погоджується апеляційний суд, беручи до уваги те, що сторона захисту в апеляційній скарзі не наводить доводів про незаконність висновків суду першої інстанції при вирішенні питання про накладення адміністративного стягнення.
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану захисником-адвокатом Волошин Л. Я. апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлено.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Волошин Л. Я. залишити без задоволення, а постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.01.2025 щодо ОСОБА_5 ,-без зміни.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя