П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2026 року м. Київ
Справа № 381/5965/25
Провадження: № 22-ц/824/7255/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Ларіонова Костянтина Олександровича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»
на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Анапріюк С. П.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 12.01.2025-100001083 від 12.01.2025 року, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 3 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 12.01.2025 року, строком на 140 днів, а відповідачка зобов`язалась повернути наданий кредит та сплатити проценти, комісію. Відтак позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором належним чином не виконує. За таких обставин, ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 12.01.2025-100001083 від 12.01.2025 року у розмірі 7 876,34 грн, з яких: 3 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3 360 грн - заборгованість по процентам, 106,34 грн - заборгованість по комісії, 1 410 грн - неустойка.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр».
Не погодившись із таким судовим рішенням, Ларіонов К. О. в інтересах ТОВ «Споживчий центр» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд помилково визнав неналежними докази укладення електронного кредитного договору, видачі кредиту та розміру заборгованості. Вказував, що 12.01.2025 року між сторонами укладено кредитний договір № 12.01.2025-100001083, підписаний відповідачкою одноразовим ідентифікатором «E712», за яким їй надано 3 000 грн до 31.05.2025 року зі сплатою 1 % за кожен день користування кредитом та комісії 600 грн. Перерахування коштів підтверджується листом ТОВ «УПР» про переказ через iPay.ua на картку, зазначену відповідачкою у заявці, а відсутність повного номера картки зумовлена обмеженнями щодо зберігання реквізитів платіжного засобу. Також позивач посилався на належність довідки-розрахунку та картки субконто як доказів боргу, часткові платежі відповідачки як визнання заборгованості, правомірність нарахування процентів і комісії та неналежну оцінку судом доказів у сукупності.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від 12.01.2025 року (а.с. 45-51).
Відповідно до заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 51-56) позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту: 3 000 грн; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 31.05.2025 року.
Відповідно до п. 6 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) даного кредитного договору процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставка не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20 % від суми кредиту та дорівнює 600 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 7 відповіді).
Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_4.
Вказані пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) (а.с. 45-51), заявка та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (а.с. 51-56), інформаційне повідомлення позичальника (а.с. 56-57), підписані одноразовим ідентифікатором Е712 шляхом введення коду з смс-повідомлення, яке було відправлено на фінансовий номер телефону НОМЕР_1 .
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 3 000 грн відповідачці (позичальниці) підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 179-1410 від 14.10.2025 року. Видача коштів здійснювалася за допомогою системи iPay.ua (а.с. 23).
Позивачем при зверненні до суду до позовної заяви було додано довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 12.01.2025-100001083 від 12.01.2025 року, яка складає: 3 000 грн - основний борг; 3 360 грн - проценти; 106,34 грн - комісія за надання; 1 410 грн - неустойка, а разом 7 876,34 грн (а.с. 71).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач довів факт укладення між сторонами електронного кредитного договору та погодження його істотних умов, однак не надав належних, допустимих і достатніх доказів перерахування кредитних коштів саме відповідачці та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Суд вважав, що картка субконто та довідка-розрахунок є односторонньо складеними позивачем документами, не є первинними доказами руху коштів і без банківської виписки чи детального розрахунку не підтверджують факту отримання кредиту, правильності нарахування процентів, комісії, неустойки та дійсного розміру боргу.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як убачається з матеріалів справи, 12.01.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12.01.2025-100001083 шляхом обміну електронними повідомленнями, а саме - прийняття позичальником пропозиції кредитора про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти).
Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідачки НОМЕР_1 . Вказаний договір підписаний одноразовим ідентифікатором Е712.
Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови:
- пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта);
- заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем;
- відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.
Відповідно до п. 3.1. договору, за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Пунктом 3.2. договору визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Пункт 3.3. договору визначає, що кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах.
Згідно з п.п. 3.3.1.-3.3.8. договору дата надання/видачі кредиту; сума кредиту; тип кредиту; вид фінансової послуги; строк, на який надається кредит; дата повернення (виплати) кредиту; проценти за користування кредитом (проценти); графік платежів встановлюється у заявці, яка є невід'ємною частиною кредитного договору.
У п. 4.1. договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_4.
Пунктом 4.4. договору визначено, що сторони встановлюють, що проценти нараховуються з дня надання позичальнику кредиту включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються кредитодавцем щоденно. Комісія нараховується у порядку, встановленому договором. Позичальник має право в будь-який час повністю або частково достроково повернути кредит. У разі дострокового повернення кредиту позичальник у день цього повернення сплачує кредитодавцю проценти за період фактичного користування кредитом. У разі дострокового повернення кредиту комісія за надання, яка нарахована, але не сплачена позичальником, сплачується ним у день дострокового повернення кредиту. У разі дострокового повернення кредиту комісія за обслуговування, яка нарахована, але не сплачена позичальником, сплачується ним у день дострокового повернення кредиту.
Відповідно до заявки від 12.01.2025 року, сума кредиту: 3 000 грн; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту - 31.05.2025 року; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 %; комісія, пов`язана з наданням кредиту - 20 % від суми кредиту та дорівнює 600 грн; неустойка: 30 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов'язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов'язання.
Отже, підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
На підтвердження виконання кредитором своїх зобов`язань за вказаним договором позивач надав лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вих. № 179-1410 від 14.10.2025 року, відповідно до якого 12.01.2025 року о 13:37:26 год. на суму 3 000 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 622098013, призначення платежу: видача за договором кредиту № 12.01.2025-100001083 (а.с. 23).
Крім того, карткою субконто відносно контрагента ОСОБА_1 за договором № 12.01.2025-100001083 підтверджується перерахування позивачем через iPay грошових коштів у розмірі 3 000 грн за вказаним договором № 12.01.2025-100001083 (а.с. 24-41).
Колегія суддів вважає, що вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання кредитором ТОВ «Споживчий центр» свого обов`язку за кредитним договором № 12.01.2025-100001083.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором, відповідно до відомостей якого заборгованість відповідача за кредитним договором складає 7 876,34 грн, з яких: 3 000 грн - основний борг; 3 360 грн - проценти; 106,34 грн - комісія за надання; 1 410 грн - неустойка. У довідці також вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 12.01.2025 року по 31.05.2025 року (а.с. 71).
Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема, надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.
Висновок суду першої інстанції про те, що картка субконто та довідка-розрахунок є односторонньо складеними позивачем документами, не є первинними доказами руху коштів і без банківської виписки чи детального розрахунку не підтверджують факту отримання кредиту, є помилковим.
У п. 4.1. договору сторони погодили, що кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача НОМЕР_4. Водночас відповідачка не спростувала, що картка з такими символами їй не належить, та не надала виписку зі свого банківського рахунку.
Ураховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме відповідачка має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і вона мала можливість представити суду виписку з свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору у відповідну дату, чого відповідачка не зробила.
Доказів того, що на картку НОМЕР_4 не було перераховано суму у розмірі 3 000 грн матеріали справи не містять.
Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачкою зобов`язань за кредитним договором. Водночас здійснені нею часткові платежі враховані позивачем при визначенні остаточного розміру заборгованості, що відображено у розрахунку та картці субконто.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3 000 грн, по процентам в розмірі 3 360 грн та комісії в розмірі 106,34 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по неустойці в розмірі 1 410 грн задоволенню не підлягають з огляду на таке.
За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Відповідно до п. 15 заявки від 12.01.2025 року сторони погодили неустойку: 30 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов'язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов'язання.
В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».
Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 року у справі № 910/10901/23 виснував, що в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23.
Оскільки заявлена до стягнення неустойка нарахована за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, укладеним у 2025 році, тобто в період дії воєнного стану, така неустойка відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не підлягає стягненню.
Отже, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по неустойці в розмірі 1 410 грн необхідно відмовити.
Відповідачкою факту заборгованості та її розміру не спростовано, зустрічних контррозрахунків не надано, відтак колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором № 12.01.2025-100001083 від 12.01.2025 року у розмірі 6 466,34 грн, що складається з: 3 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3 360 грн - заборгованість по процентам, 106,34 грн - заборгованість по комісії.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
Згідно з вимогами п.п. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду із вказаним позовом ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, а при зверненні з апеляційною скаргою - 3 633,60 грн.
У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (82,1 %) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 971,98 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Ларіонова Костянтина Олександровича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833, адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) заборгованості за кредитним договором № 12.01.2025-100001083 від 12.01.2025 року у розмірі 6 466 (шість тисяч чотириста шістдесят шість) грн 34 коп., з яких: 3 000 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3 360 грн - заборгованість по процентам, 106,34 грн - заборгованість по комісії.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ 37356833, адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 971 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят одна) грн 98 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: С. М. Верланов

В. А. Нежура