П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року м. Київ

Справа 757/13642/24
Провадження№22-ц/824/3829/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

суддя-доповідач Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

сторони: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест
Сервіс»
відповідачі  ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 ,
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Діхтяренко Ольгою Миколаївною, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року, постановлену у складі Юзькової О.Л., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заборгованості за кредитним договором.
23 вересня 2025 року ТОВ «Мегаінвест Сервіс»подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме житлову квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000, та заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна: житлової квартири загальною площею 78,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000.
В обґрунтування заяви зазначає про те, що предметом позову є стягнення із відповідачів солідарно: заборгованість за «Кредитним договором №77 від 04.11.2005 р. в розмірі: Суми заборгованість за кредитними коштами по тілу кредиту та за нарахованими відсотками - на суму 6646, 25 доларів США; Суми штрафних санкцій за не виконання умов договору (неналежне використання предмету іпотеки), відсутність договорів страхування предмету іпотеки - 199 200 грн. Суми завданої шкоди предмету іпотеки - 918 627,00 грн. Суми штрафних санкцій (пені) - 304 216,74 грн. 3% річних за користування чужими коштами на суму - 797, 19 доларів США, Суми витрат за проведення експертиз - 117 000 грн. Зазначає, що відповідачі від добровільного виконання грошових зобов`язань ухиляються.
Як стало відомо позивачу, ОСОБА_1 19.02.2025 зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, реєстрація права власності на нерухоме майно було здійснено за відповідачем ОСОБА_1 незважаючи на наявність записів про обтяження нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна, накладений на підставі відповідних судових рішень. Більш того, як вбачається із Інформаційних довідок щодо нерухомого майна, з Реєстру іпотек взагалі «зник» запис про обтяження нерухомого майна іпотекою. Разом з тим, наявність або відсутність запису про іпотеку не впливає на чинність іпотеки, проте така інформація доводиться до відома суду на підтвердження недобросовісної поведінки як відповідача ОСОБА_1 , так і осіб, які маючи доступ до реєстру як державні реєстратори, видалили такі записи про іпотеку. Зважаючи на вчинення таких дій відповідачем ОСОБА_1 , позивач має обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 , з метою приховування нерухомого майна, яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом позову по справі, з метою уникнення відповідальності за несплати заборгованості за кредитним договором, формально, або й реально, може в будь-який момент передати право власності на вказане нерухоме майно третім особам.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2025 року заяву ТОВ «Мегаінвест Сервіс» задоволено.
Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме житлову квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000.
Заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна: житлової квартири загальною площею 78,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом розгляду справи є стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат на відновлення предмету іпотеки. Ціна позову становить 1 539 043 грн.
Відповідно до Договору іпотеки сторони в п.1.3. визначили вартість предмета іпотеки, квартири загальною площею 78,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 454 500,00 грн.
Так, як свідчать надані заявником матеріали, ОСОБА_1 19.02.2025 зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 204113948000.0., а тому погодився  з доводами заявника, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» має обгрунтовані підстави вважати, що відповідач, може передати майно, яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом позову по справі, формально, або й реально, може в будь-який момент передати право власності на вказане нерухоме майно третім особам.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Діхтяренко О.М. подала апеляцій скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення про відмову задоволення заяви про забезпечення позову. 
Зокрема зазначає, що задовольняючи заяву ТОВ «Мегаінвест Сервіс» про забезпечення позову, суд посилався на те, що ОСОБА_1 може передати майно, яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором у власність третім особам.
Однак, суд не звернув уваги, що представник позивача не долучив до матеріалів заяви відповідні докази, які б могли свідчити про намір відповідача відчужити належну йому на праві власності квартиру третім особам або підтвердження того, що ОСОБА_1 намагався вчинити якісь дії щодо передачі даної квартири іншим особам. 
Крім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що квартира обтяжена арештами на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2022р. у справі №757/17017/22-к та ухвали Шевченківського районного суду від 02.12.2020 р. у справі №761/38614/20, а також перебуває в іпотеці ТОВ «Мегаінвест Сервіс», що позбавляє можливості Відповідача вчинити будь-які дії щодо її відчуження та перереєстрації.
У відзиві на апеляцій скаргу представник ТОВ «Мегаінвест Сервіс» - адвокат Третьякова Н.Ю. посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали, просила апеляцій скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
В судове засідання учасники справи не з`явилися.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Діхтяренко О.М. до Київського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

ТОВ «Мегаінвест Сервіс» та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про день та час розгляду справи відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, повідомлялися належним чином.
Судова повістка , яка направлялася ОСОБА_2 повернулася до апеляційного суду з відміткою "адресат відсутній", а відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.
Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) Верховний Суд дійшов висновку, що «при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони їх відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Тому є помилковим накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі. Предметом позову у цій справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів. В разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі».
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову заявник, зокрема, посилається на те, що ОСОБА_1 19.02.2025 зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, реєстрація права власності на нерухоме майно було здійснено за відповідачем ОСОБА_1 незважаючи на наявність записів про обтяження нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна, накладений на підставі відповідних судових рішень. Більш того, як вбачається із Інформаційних довідок щодо нерухомого майна, з Реєстру іпотек взагалі «зник» запис про обтяження нерухомого майна іпотекою. Разом з тим, наявність або відсутність запису про іпотеку не впливає на чинність іпотеки, проте така інформація доводиться до відома суду на підтвердження недобросовісної поведінки як відповідача ОСОБА_1 , так і осіб, які маючи доступ до реєстру як державні реєстратори, видалили такі записи про іпотеку. Зважаючи на вчинення таких дій відповідачем ОСОБА_1 , позивач має обгрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 , з метою приховування нерухомого майна, яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом позову по справі, з метою уникнення відповідальності за несплати заборгованості за кредитним договором, формально, або й реально, може в будь-який момент передати право власності на вказане нерухоме майно третім особам.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, щобезпосередній зв`язок між предметом позову та заявою про забезпечення позову, поданою з метою запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної особи та наданим доказам на підтвердження таких обставин, що свідчать про те, що відповідач, може передати майно, яким було забезпечено зобов`язання за кредитним договором, заборгованість за яким є предметом позову по справі, формально, або й реально, може в будь-який момент передати право власності на вказане нерухоме майно третім особам.
Предметом розгляду справи є стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат на відновлення предмету іпотеки. Ціна позову становить 1 539 043 грн.
Відповідно до Договору іпотеки сторони в п.1.3. визначили вартість предмета іпотеки, квартири загальною площею 78,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 454 500,00 грн.
Так, як свідчать надані заявником матеріали, ОСОБА_1 19.02.2025 зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 204113948000.0
У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 
Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. 
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч.2 ст.18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). 
Згідно з пунктами 6, 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса; розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав; уразі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви. 
Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. 
З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для відмови державним реєстратором у проведенні реєстраційних дій є судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій. 
Права та інтереси позивача, про захист яких він просить суд, співвідносяться з майновими наслідками заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна. 
Колегія суддів вважає, що заборона державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, права на яке 19.02.2025 зареєстровано за ОСОБА_1 , а саме квартиру загальною площею 78,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 2041139480000, по суті спрямоване на збереження цього об`єкта нерухомого майна. 
Отже, заборона державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна має логічний зв`язок з предметом позовних вимог, що заявлені, і такий захід може забезпечити ефективний захист прав або інтересів позивача в разі ухвалення рішення про задоволення позову. Заходи забезпечення позову, які заявник просить вжити у поданій заяві, стосуються нерухомого майна, які є предметом договору іпотеки, а отже відповідають предмету позовних вимог.
Крім того заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті, з метою запобігання розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення спору та зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду. 
Таким чином, колегія судді приходить до висновку, що визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.
Окрім того, забезпечення позову у справі по суті спрямоване на збереження та захист прав і законних інтересів іпотекодержателя цього об`єкта нерухомого майна, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. 
Отже, зазначені заходи забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна є розумними, адекватними та ефективними способами забезпечення позову та відповідають меті вжиття заходів щодо забезпечення позову, якою є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів заявника, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову. 
Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, необхідність забезпечення збалансованості інтересів сторін, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно в подальшому може утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Обраний позивачем вид забезпечення позову відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами
Зазначені скаржником доводи, у взаємозв`язку із матеріалами справи, не дають підстав вважати, що оспорений висновок суду першої інстанції щодо застосування заходів забезпечення позову, яке має тимчасовий характер, є непропорційним втручанням у право сторони спору на вільне володіння своїм майном.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволенню.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Діхтяренко Ольгою Миколаївною, - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач 

О.І. Шкоріна