Миколаївський районний суд Миколаївської області

Справа № 945/2045/23
Провадження № 1-кп/945/285/25

ВИРОК
Іменем України

14 травня 2026 року м.Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 (приймає участь дистанційно),
потерпілої ОСОБА_11 (приймає участь дистанційно),
представника потерпілої ОСОБА_12 (приймає участь дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області в залі суду в м.Миколаєві, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.03.2022 року за №12022152260000084, за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олеса, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого, одруженого, раніше не судимого, який проходить військову службу за контрактом на посаді старшого викладача кафедри озброєння бойових машин та вогневої підготовки факультету підготовки спеціалістів десантно-штурмових військ Військової академії (м.Одеса), у військовому званні «підполковник», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України,
встановив:
І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що 02.10.2017 року громадянин ОСОБА_9 , уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 6 років.
Наказом начальника Військової академії №234 від 04.10.2020року по стройовій частині підполковника ОСОБА_9 призначено на посаду старшого викладача кафедри озброєння бойових машин та вогневої підготовки факультету підготовки спеціалістів десантно - штурмових військ Військової академії ( АДРЕСА_1 ).
У відповідності наказу начальника Військової академії за №2 ДСК від 21.02.2022 року створено три зведені стрілецькі батальйони з числа військовослужбовців постійного та змінного складу академії у кількості 350 - 400 чоловік кожний відповідно до датку 1,2,3,4,5 та затверджено склад зведених підрозділів, де ОСОБА_9 призначено заступником командира 1 механізованої роти 1 3СБ.
У відповідності до наказу командувача оперативна - стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за №20 від 03.05.2022 року ОСОБА_9 залучено до складу сил та засобів оперативного угрупування військ «Примор?я»
Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого викладача кафедри озброєння бойових машин та вогневої підготовки факультету підготовки спеціалістів десантно - штурмових військ Військової академії ( АДРЕСА_1 )у військовому званні «підполковник», ОСОБА_9 та будучи заступником командира 1 механізованої роти 1 ЗСБ у відповідності до вимог ст.ст.9, 11, 13, 16, 17, 49, 113 та 114 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого
Законом України №548-ХТУ від 24.03.1999 року, положень Військової присяги, повинен: разом з командиром роти розробляти розклад занять на тиждень і вести облік занять з бойової підготовки роти; всебічно знати особовий склад роти, постійно проводити індивідуальну роботу з виховання підлеглих; проводити заняття з військовослужбовцями сержантського (старшинського) складу та підрозділами роти; подавати допомогу командирам взводів в організації та проведенні занять з бойової підготовки й усувати виявлені недоліки; знати озброєння і техніку роти, матеріальну частину, правила експлуатації, зберігання та особисто перевіряти їх наявність і бойову готовність; проводити спортивно-масову роботу, організовувати винахідницьку і раціоналізаторську роботу в роті; підтримувати військову дисципліну і внутрішній порядок у роті, за вказівкою командира роти готувати особовий склад добового наряду і перевіряти несення ним служби; стежити за утриманням у чистоті ділянки території, закріпленої за ротою, та за виконанням особовим складом роти правил пожежної безпеки: періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці в роті; організовувати та особисто стежити за підготовкою у роті кваліфікованих спеціалістів; брати участь у підготовці озброєння й техніки до занять і навчань, вживати заходів, спрямованих на запобігання катастрофам, аваріям і поломкам; вимагати від особового складу роти додержання правил носіння військової форми одягу; організовувати правильне використання та збереження навчальних посібників, приладів, обладнання та об?єктів навчальної матеріально-технічної бази, наявних у роті або закріплених за нею.
Відповідно до ст.ст.1, 3, 4 та 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999 року, військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися всіх порядків і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Застосування зброї допускається лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Відповідно до ст.ст.21, 22 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.195 Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, військовослужбовці мають право застосовувати зброю - для захисту свого здоров?я і життя, здоров?я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становись загрозу для життя і здоров?я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об?єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об?єктів у разі захоплення;
У разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.
Застосуванню зброї повинно передувати попередження про намір застосувати зброю і постріл у гору. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов?язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.
Проте, підполковник ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, тим самим будучи обізнаним із діючим законодавством, яке регламентує порядок поводження, експлуатації та перевірки бойової машини БТР-ЗЕТУ в порушення вищевказаних вимог законодавства, вчинив правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, а саме - допустив порушення правил поводження зі зброєю, що спричинило смерть потерпілому за наступних обставин.
19.03.2022 року близько 09 години 30 хвилин, підполковник ОСОБА_9 прибув до спостережного пункту №3, розташованого неподалік с.Новогригорівка, Миколаївського району, Миколаївської області, з метою перевірки вогневих позицій та однієї одиниці військової техніки - БТР-ЗЕ1У, а також особового складу задіяного до несення служби за місцем розташування вказаного спостережного пункту.
Після огляду території спостережного пункту ОСОБА_9 зайшов до середини БТР-ЗЕ1У з бортовим номером «538», що має заводський номер НОМЕР_1 разом із військовослужбовцем ОСОБА_15 , для перевірки готовності та справності бойового модулю встановленого на БТР-ЗЕ1У.
Після чого, 19.03.2022 року близько 09 години 35 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи у вищевказаному місці, всупереч п. 1.3.3 Методичних рекомендацій Щодо тактики застосування бронетранспортерів БТР-3, БТР-4 та їх модифікацій та п.5.2.2 посібника з експлуатації Бронетранспортера БТР - 3Е1 не переконавшись в тому, що кулемет КТ - 7,62 не знаходиться на запобіжнику, а також всупереч п.5.4.2. посібника, що тумблери «ЦС-ОТКЛ» на пультах командира та навідника - оператора знаходяться в увімкненому положенні, а також у супереч п.5.2.2 посібника не пересвідчившись у відсутності перед блоком озброєння та в зоні повороту башти людей, перевіряючи справність бойового модулю БМ-ЗМУ14.10.01.02, проявивши злочинну недбалість, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, запустив блок управління системи управляння вогнем бойового модуля КТ-7,62 (ПКТ) кулемету Калашникова танкового, заводський номер НОМЕР_2 , випадково ліктем правої руки натиснув кнопку стрільби модуля КТ-7,62 (ПІКТ).
У результаті протиправних дій ОСОБА_9 відбувся один постріл з модуля КТ-7,62 (ПІКТ) у напрямку місця знаходження військовослужбовців спостережного пункту №3, які стояли на лінії вогню зазначеного бронетранспортеру, чим спричинив першому заступнику начальника відділу прикордонної служби НОМЕР_3 прикордонного загону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » майору ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді вогнепального наскрізного кульового поранення грудної клітини, від яких ОСОБА_16 помер на місці.
ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 щодо пред`явленого обвинувачення; позиція потерпілої ОСОБА_11 та висновки суду.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_11 просила призначити ОСОБА_9 покарання згідно чинного законодавства.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
ІІІ. Частина статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч.2 ст.414 КК України, як порушення правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілого.
IV. Мотиви суду при призначенні покарання.
Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до вимог ст.337 КПК України, суд вважає доведеною вину  ОСОБА_9 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 КК України.
Згідно з положеннями ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, у Рішенні №15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому  ОСОБА_9 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому  ОСОБА_9 , судом не встановлені.
При визначенні покарання обвинуваченому  ОСОБА_9 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України та, відповідно до ст.12 КК України, вчинив тяжкий злочин.
Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який є особою молодого віку, одружений, на день ухвалення вироку раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується позитивно; стан його здоров`я, який на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, тяжкі наслідки у виді заподіяння смерті ОСОБА_16 , щире каяття  ОСОБА_9 , його активне сприяння розкриттю злочину, а також ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося.
Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 12.06.2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання, призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_9 та запобігти його злочинній діяльності можливо без ізоляції від суспільства та його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, а також застосувати положення ст.76 КК України.
V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
У кримінальному провадженні заявлено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до Військової академії (м.Одеса) про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В судовому засіданні потерпіла - цивільний позивач ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_12 заявлений цивільний позов підтримали та просили суд задовольнити його.
Представник цивільного відповідача Військової академії (м.Одеса) - ОСОБА_17 в судове засідання не прибув. При цьому, подав на адресу суду заяву про розгляд справи без представника Військової академії (м.Одеса).
Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав цивільний позов ОСОБА_11 та вважав його таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 не заперечували щодо задоволення цивільного позову. Вважали заявлені ОСОБА_11 вимоги обґрунтованими та такими, що слід задовольними.
Вирішуючи заявлений потерпілою цивільний позов в межах даного кримінального провадження, суд виходить з наступного. 
Згідно із ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). 
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.
Частиною 2 статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільних позивачів, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 
У пункті 5 цієї ж постанови пленуму роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4).
У судовому засіданні встановлено, що моральна шкода потерпілій ОСОБА_11 завдана Військовою академією (м.Одеса) внаслідок загибелі сина потерпілої - ОСОБА_16 у результаті неправильної експлуатації підполковником ОСОБА_9 при виконанні ним службових обов`язків належного академії джерела підвищеної небезпеки - бронетранспортнера БТР-3Е1У, що має заводським номер НОМЕР_1, з бортовим номером «538», із змонтованим на ньому бойовим модулем КТ-7,62 (ПКТ (кулемету Калашникова танкового)).
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що потерпіла ОСОБА_11 понесла моральні страждання внаслідок загибелі її єдиного сина. До теперішнього часу потерпіла відчуває моральні страждання. У зв`язку із нервовим потрясінням потерпіла не може спати вночі. Усвідомлення та почуття безповоротної втрати супроводжує її всюди. Потерпілій було завдано моральну шкоду, яка пов`язана із глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть її сина, порушенням укладу її життя, неможливості відновити становище. Яке існувало до смерті сина. Факт загибелі єдиного сина потерпілої є свідченням глибини та тривалості її моральних страждань.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову потерпілої ОСОБА_11 у повному обсязі та вважає суму відшкодування моральної шкоди такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_11 з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілої, вимушених змін у її життєвих стосунках, а також з огляду на дані про цивільного відповідача.
Речовими доказами у кримінальному провадженні є:
- гільза від набою калібру 7.62х54 мм, бронежилет. Вказані речові докази передані до камери зберігання речових доказів ВП №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області;
- службове посвідчення серії НОМЕР_5, посвідчення серії НОМЕР_6, посвідчення водія серії НОМЕР_4 . Вказані речові докази передані на відповідальне зберігання начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » підполковнику ОСОБА_18 .
Питання щодо речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються з витрат на проведення судових експертиз загальною вартістю 23898 грн 00 коп.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні.
Оскільки процесуальні витрати документально підтверджені, вони підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_9 .
У цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 запобіжний захід не обирався. Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_9 , суд вважає, що до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід відносно нього обирати не слід.
Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,
ухвалив:
ОСОБА_9  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.414 України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 3 (три) роки.
Покласти на ОСОБА_9  обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_9 не обирати.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до Військової академії (м.Одеса) про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити.
Стягнути з Військової академії (м.Одеса) (код ЄДРПОУ 24983020; адреса: Фонтанська дорога,10, м.Одеса, 65009) на користь ОСОБА_11 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірі 1000000 (один мільйон) грн 00 коп.
Речові докази: гільзу від набою калібру 7.62х54 мм, бронежилет, які передані до камери зберігання речових доказів ВП №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - знищити.
Речові докази службове посвідчення серії НОМЕР_5 , посвідчення серії НОМЕР_6, посвідчення водія серії НОМЕР_4 , які передані на відповідальне зберігання начальнику відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » підполковнику ОСОБА_18 - повернути власникам.
Стягнути з  ОСОБА_9 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у розмірі 23898 (двадцять три тисячі вісімсот дев`яносто вісім) грн 00 коп.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя        ОСОБА_1 

14.05.2026