ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. Справа№ 911/500/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Кропивної Л.В.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Барсук М.А. 

секретар судового засідання Авсюкевич Н.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Стар» на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/500/26 про відмову в забезпеченні позову (суддя Христенко О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Стар»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаврилівська Птахофабрика»
про визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:
Господарським судом Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянуто подану 24.03.2026 через канцелярію Господарського суду Київської області від ТОВ «Чікен Стар» надійшла заяву (вх. № 2469) про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на Бройлерну птахоферму № 13, загальною площею 13 559,8 кв.м. (згідно вказаного у прохальній частині опису складових такого майна), розташовану за адресою: Київська область, Бучанський район (раніше Вишгородський), с. Гаврилівка, Квартал, 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 553201332218, та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо Бройлерної ферми № 13 до набрання законної сили рішення у справі №911/500/26.
Вказана заява подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Чікен Стар» у рамках позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гаврилівська Птахофабрика» у спорі про визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна з вимогами про:
- визнання права іпотекодержателя щодо об`єкта нерухомого майна, зокрема Бройлерної ферми № 13, загальною площею 13 559,8 кв.м, складові об`єкта: санпропускник, А, площею 222,7 кв.м., пташник Б, площею 1 106,4 кв.м.; пташник, В, площею 1 106,3 кв.м.; пташник, Г, площею 1 106,2 кв.м.; пташник, Д, площею 1 106,2 кв.м.; пташник, Е, площею 1 106,2 кв.м.; пташник Є, площею 1 106,3 кв.м.; пташник Ж, площею 1 106,3 кв.м.; пташник Ж, площею 1 106,3 кв.м.; пташник З, площею 1 106,3 кв.м.; пташник И, площею 1 106,2 кв.м.; пташник І, площею 1 106,2 кв.м.; пташник Ї, площею 1 106,2 кв.м.; пташник Й, площею 1 106,2 кв.м.; склад К, площею 35,6 кв.м.; майстерня Л, площею 10 кв.м.; будівля трансформаторної підстанції М; навіс над ГРП, Н;, склад О, площею 16,5 кв.м.; огорожа, 1-3; кормові бункера, І-ХІІ; дороги ХІІІ; під`їзд майданчика ХІV, септики ХV-ХVІІ, дезбар`єри номер літера: ХVІІІ-ХІХ; септики номер літера: ХХ, розташований за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Гаврилівка, квартал, 12, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 553201332218, як такого, що виникло в силу закону у зв`язку з його продажем з відстроченням платежу (в кредит) за Договором купівлі-продажу № 1732 від 31.10.2025;
- визнання, що Бройлерна птахоферма № 13, загальною площею 13 559,8 кв.м. є обтяженою іпотекою (іпотека в силу закону) на користь позивача в забезпечення виконання відповідачем зобов`язання зі сплати ціни за договором у розмірі 8 894 000,00 грн до моменту повного виконання такого зобов`язання.
Вимоги позову обґрунтовані необхідністю підтвердження судовим рішенням обтяження, що виникло в силу закону, нерухомого майна - Бройлерної ферми № 13, проданої на умовах відстрочення платежу (в кредит).
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову на час розгляду спору у суді, позивач вказував, що сама по собі відсутність державної реєстрації обтяження іпотекою відчуженого відповідачу майна в кредит створює умови, за яких це обтяження не є публічним і не відображається в реєстрах, якими керуються треті особи при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.
ТОВ «Чікен Стар» вказало на наявність обґрунтованої загрози того, що у разі невжиття обраних заходів забезпечення, виконання рішення істотно ускладниться чи унеможливиться.
Вказане, на переконання позивача, полягає у тому, що:
- передання майна відповідачу відбулось до сплати ціни і станом на дату подання позову така ціна не сплачена;
- оскільки право іпотеки позивача наразі не зареєстроване, відповідач має фактичну можливість вільно розпорядитися майном без згоди позивача, зокрема відчужити таке майно;
- будь-який потенційний покупець такого майна в силу принципу публічної достовірності реєстру вважатиметься добросовісним набувачем, а позивач втратить статус іпотекодержателя такого майна;
- єдиною матеріальною гарантією отримання позивачем оплати за майно виступає іпотека, а тому невжиття обраних заходів забезпечення позову призведе до того, що позивач остаточно втратить таке забезпечувальне право через появу добросовісного набувача;
- ланцюгове відчуження майна призведе до необхідності у залученні до цієї справи нових учасників (наступних набувачів), а тому обрані заходи забезпечать збереження статусу-кво та виконання рішення у майбутньому.
Стосовно можливості відповідача вільно розпорядитися майном у будь-який час позивач зазначив, що 12.03.2026 відповідачем затверджено нову редакцію статуту, яка не містить вимог щодо попереднього погодження директором правочинів з нерухомістю, тобто директора наділено безумовним правом відчужувати майно без будь-якого зовнішнього контролю.
До заяви додано копію статуту ТОВ «Гаврилівська Птахофабрика», затвердженого рішенням одноосібного учасника №1/03/26 від 12.03.2026.
На переконання позивача, статут відповідача свідчить про те, що відповідачем створені юридичні та управлінські передумови для неконтрольованого відчуження майна.
Також позивач у відповідній заяві здійснив посилання на постанову Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, згідно якої, зокрема, можливість відповідача у будь-який час розпорядитися належним йому майном є беззаперечною.
З урахування зазначеного позивач вважав, що вимога про надання ним додаткових доказів реальних намірів відповідача стосовно такого відчуження свідчила б про застосування недосяжного стандарту доказування.
Місцевий господарський суд ухвалою від 26.03.2026 у вжиттів заходів забезпечення позову відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що сам по собі обраний позивачем захід забезпечення позову не може застосовуватись автоматично лише з огляду на його передбачення процесуальним законом, а має бути співмірним та адекватним заявленим вимогам з урахуванням наслідків як його вжиття, так і невжиття. При цьому суд зазначив, що інститут забезпечення позову не може використовуватись як спосіб вирішення спору по суті, блокування діяльності юридичної особи чи створення переваг для однієї зі сторін, у зв`язку з чим визнав неспроможними доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою збереження статусу-кво.
Не погоджуючись з мотивами та висновками суду першої інстанції, викладеними ним при відмові у вжитті заходів забезпечення позову, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати як незаконну оскаржувану ним ухвалу суду першої інстанції і прийняти нове судове рішення про задоволення заяви позивача. 
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Стар» у судовій справі № 911/500/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Барсук М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 29.04.2026.
23.04.2026 ТОВ «Гаврилівська Птахофабрика» подало відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій заперечило проти доводів позивача. Відповідач вважав, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. На думку товариства, апеляційна скарга фактично зводиться до спроби підмінити поняття достатньо обґрунтованого припущення про ризик утруднення виконання рішення суду лише теоретичною можливістю відчуження майна, яка притаманна будь-якому власнику.
29.04.2026 до матеріалів справи долучено службову записку головуючого судді Кропивної Л.В. про заміну судді Руденко М.А. у зв`язку з її перебуванням у відпустці.
29.04.2026 до матеріалів справи долучено розпорядження керівника апарату щодо призначення повторного розподілу судових справ.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Стар» у судовій справі № 911/500/26 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та оголошено перерву у її розгляді до 06.05.2026.
У судове засіданні 06.05.2026 представники сторін з`явилися.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Приписами статті 271 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У вирішенні питання про забезпечення позову, виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Мотиви, з яких суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів вважає заснованими на нормах процесуального права та неодноразово висловлених позицій вищих судів, а тому переконливими. 
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.
Водночас, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі дійсної необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. 
Метою забезпечення позову є вжиття таких тимчасових заходів, які здатні зберегти існуючий на момент подання заяви стан речей на весь час розгляду судом спору. У цьому випадку досягається баланс інтересів учасників спору. 
У відповідності до частин 4 та 11 статті 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
У постанові від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при розгляді заяви про забезпечення позову ключовим є встановлення судом:
1) наявності спору між сторонами;
2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;
3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;
4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Водночас, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки у будь-якому випадку суд не вирішує спір по суті, а тому не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.
Схожі висновки зроблено у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі №906/1114/25.
За умовами укладеного 31.10.2025 сторонами Договору купівлі-продажу № 1732 право власності на нерухому річ,а отже і ризики її втрати, перейшли до покупця раніше сплати ним покупної вартості набутої покупцем у власність речі. 
Разом з тим обтяження придбаної відповідачем нерухомості законною заставою є обставиною, яка відома обом сторонам договору в силу положено ст. 694 ЦК України. 
Про наявність такого обтяження нерухомої речі, у разі її продажу третій особі, власник зобов`язаний повідомити особу, з якою укладає договір з розпорядчим ефектом, тим більше, що обтяження наслідує долю речі, а акти цивільного законодавства презюмують добросовісність учасників цивільних правовідносин при здійснені ними цивільних прав та обов`язків. 
Не оцінюючи наявності чи відсутності у позивача права на подання позову до відповідача, а отже і на юридичну перспективу ініційованого позивачем спору, апеляційний господарський суд тим не менше зауважує, що у разі, коли відновлення цивільного права чи інтересу відбувається в момент постановлення судового рішення, особа, яка звертається з позовом, має довести існування у його праві чи охоронюваному законом інтересі ситуації правової невизначеності, що за наявності договірних відносин між сторонами та умов укладеного між сторонами спору договору є неможливим.
Апеляційний господарський суд вважає, що за установлених обставин не вжиття заходів забезпечення позову несе менший ризик, ніж ризик їх вжиття, тож апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю ««Чікен Стар»» задоволенню не підлягає. 
Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення у справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено. 
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,-
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чікен Стар» на ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/500/26 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 26.03.2026 у справі №911/500/26 залишити без змін.
3. Матеріали оскарження ухвали від 26.03.2026 у справі №911/500/26 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук