ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року	справа № 380/10110/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.04.2026 № 913230138244 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок (індексацію) пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії в розмірі 12236,71 грн з 14.11.2025 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2022 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025», а з 01.03.2026 на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2026 № 236 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році» та у зв`язку з цим провести виплату недоотриманих сум пенсії.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 20.04.2023 її переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчислену із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн. На переконання позивача, саме цей показник, фактично застосований при призначенні (переведенні) пенсії, підлягає щорічному збільшенню (індексації) з 1 березня на коефіцієнти, встановлені відповідними постановами Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною другою статті 42 Закону № 1058. Натомість відповідач застосував понижуючі коефіцієнти, передбачені підпунктом 6 пункту 2 постанов № 209 та № 236 (1,0345 замість 1,115 та 1,048 замість 1,121), та оскаржуваним рішенням від 27.04.2026 № 913230138244 відмовив у перерахунку пенсії у заявлений спосіб, що позивач вважає протиправним.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Зазначив, що позивач отримує пенсію, обчислену відповідно до Закону № 1058, з 20.04.2023, а під час призначення пенсії застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020, 2021 та 2022 роки в розмірі 12236,71 грн. Послався на те, що індексація пенсій відповідно до постанов Кабінету Міністрів України проводиться згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 (далі – Порядок № 124), шляхом збільшення показника середньої заробітної плати станом на 1 жовтня 2017 року з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника. Відповідач указав, що оскільки розмір пенсії позивача обчислено з урахуванням вищого показника (12236,71 грн), з 01.03.2024 проведення індексації заробітку було недоцільним, оскільки призвело б до зменшення розміру пенсії, у зв`язку з чим позивачу встановлено щомісячну доплату до пенсії в розмірі 100 грн, а з 01.03.2025 та з 01.03.2026 перерахунок проведено із застосуванням понижуючих коефіцієнтів (1,0345 та 1,048 відповідно), передбачених підпунктом 6 пункту 2 постанов № 209 та № 236. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсію позивачу як особі з інвалідністю III групи загального захворювання було призначено з 03.07.2013, а з 20.04.2023 її переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 згідно із заявою від 20.04.2023.
Під час переведення на пенсію за віком застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три попередні роки (за 2020, 2021, 2022 роки) у розмірі 12236,71 грн. Зазначена обставина сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, зокрема рішенням відповідача та листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14.04.2026 № 1300-0206-8/58618.
Кабінетом Міністрів України було прийнято низку постанов, якими встановлювалися коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні для проведення щорічної індексації пенсій з 1 березня відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058, а саме:
- постановою від 23 лютого 2024 року № 185 – коефіцієнт 1,0796 з 01 березня 2024 року;
- постановою від 25 лютого 2025 року № 209 – коефіцієнт 1,115 з 01 березня 2025 року;
- постановою від 25 лютого 2026 року № 236 – коефіцієнт 1,121 з 01 березня 2026 року.
Водночас підпунктом 6 пункту 2 постанови № 209 та підпунктом 6 пункту 2 постанови № 236 для пенсій, призначених у різні роки та не підвищених згідно з пунктом 1 відповідної постанови, з метою зменшення диспропорцій встановлено окремі (нижчі) коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати залежно від року призначення пенсії. Зокрема, для пенсій, призначених/перерахованих у 2023 році, постановою № 209 встановлено коефіцієнт 1,0345, а постановою № 236 – коефіцієнт 1,048.
21.04.2026 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок (індексацію) пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки (12236,71 грн) на коефіцієнти збільшення 1,0796, 1,115 та 1,121.
Рішенням від 27.04.2026 № 913230138244 відповідач відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії. У рішенні зазначено, що середній заробіток за три попередні роки, обчислений із застосуванням показника станом на 1 жовтня 2017 року (7994,47 грн з 01.03.2024), є нижчим за той, з якого обчислюється пенсія позивача (12236,71 грн), а перерахунок з 01.03.2025 та з 01.03.2026 проведено із застосуванням понижуючих коефіцієнтів 1,0345 та 1,048 відповідно до підпункту 6 пункту 2 постанов № 209 та № 236.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
При вирішенні спору, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення, яке має забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі – Закон № 1058).
Стаття 40 Закону № 1058 визначає порядок обчислення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії. Частина друга статті 40 встановлює, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Частина друга статті 42 Закону № 1058 передбачає, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення. Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.
Механізм проведення такого перерахунку деталізовано Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 (далі – Порядок № 124).
Пункт 1 Порядку № 124 визначає, що цим Порядком визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Пункти 2 та 3 Порядку № 124 визначають, які саме пенсії підлягають перерахунку, і пенсія позивача, обчислена відповідно до Закону № 1058 (переведена з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у 2023 році), підпадає під дію цього Порядку. Пункт 4 Порядку № 124 встановлює, що перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня.
Пункт 5 Порядку № 124, на який посилається відповідач, встановлював, що у 2019 році перерахунок пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 р. на відповідний коефіцієнт, а кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати.
Ключовим питанням у цій справі є те, чи підлягає індексації відповідно до щорічних коефіцієнтів, встановлених Кабінетом Міністрів України, саме той показник середньої заробітної плати (у цьому випадку – 12236,71 грн за 2020-2022 роки), який був фактично застосований при призначенні (переведенні) пенсії позивачу у 2023 році, чи індексації підлягає лише умовний (усереднений) показник середньої заробітної плати станом на 1 жовтня 2017 року (3764,40 грн) із застосуванням понижуючих коефіцієнтів, як вважає відповідач.
Вирішуючи це питання, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19) сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Спірне питання застосування частини другої статті 42 Закону № 1058 та Порядку № 124 при індексації пенсій, призначених із застосуванням показника середньої заробітної плати за три попередні роки, було предметом розгляду Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.
Так, у постанові від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду не знайшов підстав для відступлення від правових висновків, викладених у постанові від 13 січня 2025 року у справі № 160/28752/23 та інших постановах, де висловлено правовий висновок про те, що індексація пенсій згідно із Законом № 1058-IV має проводитися шляхом збільшення саме того показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, що був фактично застосований при обчисленні конкретної пенсії, а не умовно встановленого базового показника станом на 1 жовтня 2017 року, як це передбачено Порядком № 124, з огляду на те, що положення останнього в цій частині не відповідають вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058.
Верховний Суд указав, що підхід Пенсійного фонду України, за яким для всіх пенсій (незалежно від року призначення та фактично застосованого показника середньої заробітної плати) індексується лише усереднений показник станом на 1 жовтня 2017 року, не відповідає меті та змісту статті 42 Закону № 1058 та призводить до необґрунтованого заниження розміру індексації для пенсій, призначених із застосуванням вищих показників середньої заробітної плати. Суд звернув увагу, що частина друга статті 42 Закону № 1058 та Порядок № 124 не містять застережень про те, що пенсії, призначені пізніше, підлягають індексації виходячи з показника середньої заробітної плати станом на 1 жовтня 2017 року.
Зазначений правовий висновок є усталеним та підтриманий Верховним Судом у низці подальших постанов, зокрема від 27 січня 2025 року у справах № 200/422/24, № 620/7211/24, від 28 січня 2025 року у справах № 120/1483/24, № 400/4663/24 та від 18 лютого 2025 року у справі № 400/5696/24, в яких суд касаційної інстанції підтвердив право пенсіонерів на індексацію саме того показника середньої заробітної плати, що був застосований при призначенні пенсії, із застосуванням відповідних щорічних коефіцієнтів збільшення, встановлених постановами Кабінету Міністрів України.
Суд також враховує, що за частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону застосуванню підлягають норми закону як акта вищої юридичної сили. Відтак положення пункту 5 Порядку № 124 в частині, що суперечить частині другій статті 42 Закону № 1058, застосуванню не підлягають, а показник середньої заробітної плати, що індексується, має визначатися за приписами Закону, тобто як той показник, який фактично враховувався для обчислення пенсії під час її призначення (переведення).
Окремо суд оцінює правомірність застосування відповідачем понижуючих коефіцієнтів збільшення (1,0345 замість 1,115 у 2025 році та 1,048 замість 1,121 у 2026 році), передбачених підпунктом 6 пункту 2 постанов № 209 та № 236. Пунктом 1 постанови № 209 та пунктом 1 постанови № 236 встановлено коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати у розмірі 1,115 (на 2025 рік) та 1,121 (на 2026 рік), що відповідають приписам абзацу другого частини другої статті 42 Закону № 1058. Натомість Закон № 1058 не передбачає випадків зменшення коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати, який застосовується для обчислення пенсії, та не уповноважує Кабінет Міністрів України на визначення розміру такого зменшеного коефіцієнта. Тому застосування відповідачем понижуючих коефіцієнтів замість коефіцієнтів 1,115 та 1,121 суперечить вимогам чинного законодавства.
Застосовуючи наведені висновки до спірних правовідносин, суд виходить з того, що пенсію позивачу обчислено із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки у розмірі 12236,71 грн. Саме цей показник, а не умовний показник станом на 1 жовтня 2017 року, підлягав щорічному збільшенню (індексації) на коефіцієнти, встановлені пунктом 1 постанов Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року № 185 (1,0796), від 25 лютого 2025 року № 209 (1,115) та від 25 лютого 2026 року № 236 (1,121).
Відповідач у відзиві та в оскаржуваному рішенні фактично визнає, що застосовував інший підхід, а саме індексував умовний показник 3764,40 грн (7994,47 грн станом на 01.03.2024) із застосуванням понижуючих коефіцієнтів, а не той показник (12236,71 грн), що був фактично застосований при призначенні пенсії позивачу. Такі дії та оскаржуване рішення відповідача є протиправними та такими, що суперечать наведеним вище висновкам Верховного Суду та змісту частини другої статті 42 Закону № 1058.
Доводи відповідача про те, що замість підвищення розміру пенсії позивачу встановлено щомісячну доплату в розмірі 100 грн, не спростовують протиправності оскаржуваного рішення, оскільки встановлення такої доплати не є рівнозначним проведенню індексації пенсії у спосіб, передбачений частиною другою статті 42 Закону № 1058, та не позбавляє позивача права на належну індексацію показника середньої заробітної плати, фактично застосованого при призначенні пенсії.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, оскаржуване рішення відповідача від 27.04.2026 № 913230138244 про відмову у перерахунку (індексації) пенсії позивача є протиправним та підлягає скасуванню, а на відповідача слід покласти обов`язок здійснити перерахунок (індексацію) пенсії позивача шляхом застосування коефіцієнтів збільшення (1,0796, 1,115, 1,121) до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки (12236,71 грн).
За вказаних обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27 квітня 2026 року № 913230138244 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) здійснити перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки (12236,71 грн), з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, з 14 листопада 2025 року на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 (за 2024 рік), на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 (за 2025 рік) та з 01 березня 2026 року на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,121 (за 2026 рік), з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.