ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.06.2026	Справа № 910/1923/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи 
за позовом Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )
до Фізичної особи-підприємця Свєчкарьова Дмитра Андрійовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )
про стягнення 8 550 євро,

Представники сторін: не викликались

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ
1. Стислий виклад позиції Позивача
До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємця Карнаух Ніна Анатоліївна (далі за текстом - ФОП Карнаух Н.А., Позивач) з позовом до Фізичної особи-підприємця Свєчкарьова Дмитра Андрійовича (далі за текстом ФОП Свєчкарьов Д.А, Відповідач), в якому Позивач просить суд (у урахуванням поданих уточнень):
- розірвати договір купівлі-продажу № КП25120501 від 05.12.2025, укладений між ФОП Свєчкарьовим Д.А. та ФОП Карнаух Н.А.;
- розірвати договір № НП25120501 від 05.12.2025 про надання послуг;
- cтягнути з ФОП Свєчкарьова Д.А. на користь ФОП Карнаух Н.А. 7 500 євро за Договором № КП25120501 від 05.12.2025; 1 050 євро за договором № НП25120501 від 05.12.2025; 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України від суми 8 550 євро, починаючи з 05.02.2026 та до дня фактичного виконання рішення суду.
В подальшому вимоги Позивача уточнено, відповідно до яких останній просить суд стягнути на його користь з Відповідача 8 550 євро.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що за Договором № КП25120501 від 05.12.2025 у Відповідача придбано 3 вживані кавомашини з меблевою конструкцією, які у відповідності до Договору № НП25120501 від 05.12.2025 мали бути встановлені, підготовлені до експлуатації та функціонування Відповідачем за трьома адресами.
Посилаючись на положення статті 27 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» Позивач стверджує, що поставлений Відповідачем товар не відповідає вимогам законодавства оскільки інтерфейс обладнання не містить української мови, що є істотним порушенням та є підставою для відмови від договору і як наслідок права Позивача на повернення раніше сплачених ним коштів.
Позивач стверджує, що ним реалізовано право на відмову від договору в силу чого договірні зобов`язання сторін є припиненими, а відтак у Відповідача виник обов`язок з повернення коштів, сплачених за кавомашини, які є прямими збитками Позивача.

2. Стислий виклад позиції Відповідача
Заперечуючи щодо поданого позову, Відповідач наполягає на тому, що поставлене обладнання повністю відповідало умовам Договору № КП25120501 від 05.12.2025 та належним чином встановлено на локаціях Позивача, що виключає можливість задоволення позову.
Натомість Позивачем не зазначено правову підставу для стягнення заявлених даним позовом коштів.

3. Процесуальні дії у справі 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2026 позовну заяву ФОП Карнаух Н.А. залишено без руху, Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання уточненого позову із врахуванням визначених даною ухвалою недоліків.
02.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла уточнена позовна заява.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
05.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни про забезпечення позову у справі № 910/1923/26 відмовлено.
10.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла заява Позивача про забезпечення позову.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2026 у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни про забезпечення позову у справі № 910/1923/26 відмовлено.
16.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли клопотання Позивача про витребування доказів та про залучення співвідповідача у справі.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2026 відмовлено ФОП Карнаух Н.А. про витребування доказів та про залучення співвідповідача.
20.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.
23.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Позивача про долучення доказів.
30.03.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.
03.04.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.
06.04.2026 через загальний відділ діловодства до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення Позивача.
Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
З матеріалів справи вбачається, що між Позивачем (Покупець, Замовник) та Відповідачем (Постачальник, Виконавець) укладено два договори (за допомогою накладення ЕЦП): купівлі-продажу № КП25120501 від 05.12.2025 та про надання послуг № НП25120501 від 05.12.2025.
Згідно пункту 1.1 Договору № КП25120501 від 05.12.2025 Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити обладнання (товар), у кількості до Специфікації (Додаток № 1 до Договору), що є його невід`ємною частиною.
Право власності на товар переходить від Продавця до Покупця з моменту повної оплати товару і передачі його Продавцем Покупцю відповідно до Специфікації (пункт 1.2 Договору № КП25120501).
Якість товару, що продається згідно договору має відповідати існуючим стандартам, технічним умовам заводу - виробника (пункт 2.1 Договору № КП25120501).
Ціна товару визначено у Додатку № 1 до Договору (пункт 3.1 Договору № КП25120501).
Згідно пункту 3.2 Договору № КП25120501 сторони домовились визначити грошовий еквівалент іноземній валюті - євро, при тому, що ціна Договору визначається у гривні.
Згідно пункту 5.2 Договору № КП25120501 передача товару від Продавця до Покупця здійснюється шляхом підписання Акту прийому - передачі. Після повної оплати, право власності на товар переходить Покупцю. Зобов`язання Продавця щодо поставки товару вважаються належним чином виконані з дати передачі такого товару Покупцю.
Додатком № 1 Договору № КП25120501визначено назву товару у кількості 3-ох штук: б/в кавомашина Saeco Iperautomatica в комплекті з меблевою конструкцією загальною вартістю 7 500 євро (2 500 євро кожна).
Сума передоплати становить 3 750 євро, що на час підписання договору становить 183 750 грн.
Договір № КП25120501 згідно пункту 9.4 укладено на один рік з можливістю його пролонгації.
Відповідно до пункту 1.1 Договору № НП25120501 від 05.12.2025 Виконавець зобов`язується за завданням Замовника надавати визначені цим Договором послуги, а Замовник зобов`язується приймати ці послуги та оплачувати їх у порядку та на умовах даного договору.
Послуга, що є предметом Договору включає аналіз місцевості, аналіз конкуренції, пошук локацій, ведення переговорів стосовно оренди та підготовка договору оренди (пункт 1.2 Договору № НП25120501).
Загальна сума Договору складає 51 450 грн (пункт 4.3 Договору № НП25120501).
Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного його виконання (пункту 5.3 Договору № НП25120501).
З матеріалів справи вбачається, що Позивач у повному обсязі здійснив розрахунок за товар та послуги, на суму 183 750 грн згідно платіжної інструкції № 56АВ-Ч65С-0ХРЕ-ТЕ63 від 06.12.2025, 185 663 грн згідно платіжної інструкції № ТМХК-02С1-ХНХО-0611 від 08.01.2026, 51 450 грн згідно платіжної інструкції № Н85СВ-Н344-06РА-Е1М8 від 06.12.2025.
Факт повної оплати за двома договорами визнається обома сторонами.
З позовної заяви вбачається, що Відповідачем проведено фактичне встановлення обладнання:
- Saeco Iperautomatica No 9010MNA0001193 - 31.12.2025, м. Одеса, вул. Добровольців (Говорова), 18, Клініка «Стариша»;
- Saeco Iperautomatica No 9016MNA001545 - 31.12.2025, м. Одеса, вул. Вадатурського, 16Б, GYM 16;
- Saeco Iperautomatica No 9017MNA0003089 - 07.01.2026, м. Київ, вул. Жилянська, 107 (другий поверх офіс центру).
Водночас, Позивач наполягає на тому, що Відповідач не забезпечив складання та підписання Акта приймання-передачі, чим порушив умови Договору № КП25120501 щодо порядку передачі товару.
У зв`язку з цим відсутня належна фіксація: технічних характеристик обладнання та стану програмного забезпечення; мовних налаштувань інтерфейсу користувача; відповідності товару обов`язковим вимогам законодавства України на момент передачі.
Позивач стверджує, що не була присутня під час встановлення обладнання, однак відповідно до умов договору саме на Відповідача покладався обов`язок забезпечити належне оформлення передачі товару.
Відсутність Акта приймання-передачі виключає можливість вважати товар таким, що був переданий з підтвердженням його відповідності вимогам договору та законодавства.
Невиконання Відповідачем передбаченого договором порядку передачі товару створило правову невизначеність щодо стану та відповідності обладнання на момент його передачі.
Згідно доводів Позивача, нею 19.01.2026 встановлено факт невідповідності поставленого обладнання обов`язковим вимогам законодавства України.
Зазначена обставина виявлена після отримання від представника локації відеофіксації процесу приготування напою на одній із поставлених кавомашин. Під час перегляду відеозапису встановлено, що інтерфейс користувача функціонує російською мовою, при цьому можливість перемикання інтерфейсу на українську мову відсутня.
З метою перевірки зазначеної обставини Позивач звернулася до представника Відповідача через месенджер Telegram щодо можливості забезпечення україномовного інтерфейсу.
У відповідь представник Відповідача повідомив: «Можемо змінити тільки на англійську», а також «Нічого не можу зробити», чим фактично підтвердив відсутність технічної можливості забезпечити україномовний інтерфейс на поставленому обладнанні.
Зазначене листування здійснено з абонентом «Maks_zernova» у додатку Telegram.
Також Позивачем до позову долучено листування електронної пошти з «Юлія Zernova», з якого вбачається, що Позивачем заявлено вимогу про розірвання договору, повернення обладнання та коштів.
У відповідь на таке повідомлення абонент «Зернова Дмитро» зазначив, що дійсно посилання ФОП Карнаух Н.А. на положення статті 27 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» закріплює, що інтерфейс товарів, що реалізуються та використовуються на території України має бути українською мовою.
Однак такий мовний обов`язок жодним чином не впливає на цивільно-правові відносини сторін та не є підставою для розірвання договору, оскільки відсутність українського інтерфейсу не впливає на функціональні характеристики товару та не позбавляє можливості його використовувати.
При цьому, із наданої переписки судом встановлено, що абонент «Зернова Дмитро» пропонував провести за рахунок компанії технічні дії, що зміни налаштувань та додавання українського інтерфейсу.
Суд вказує, що описане вище листування здійснено без належної ідентифікації осіб оскільки останнє здійснено у додатку Telegram, водночас суд зазначає, що Відповідачем не заперечується надана Позивачем суду переписка, однак ставиться під сумнів її належність до спірних правовідносин.
Проте, у поданому відзиві Відповідач посилається у якості доказу на надану Позивачем переписку у додатку Telegram в частині підтвердження обставин фактичного встановлення обладнання та пропозиції Відповідача щодо врегулювання спору.
З матеріалів справи також вбачається, що Позивачем 26.01.2026 на електронну адресу neon20333@gmail.com надсилалися повідомлення про розірвання договору купівлі продажу № КП25120501, повернення трьох кавомашин та повернення сплачених коштів у строк до 28.01.2026; 28.01.2026 надсилалась вимога про повернення коштів у строк до 04.02.2026.
При цьому, судом встановлено, що укладені між сторонами договори не містять офіційної адреси листування Відповідача - neon20333@gmail.com, а згідно інформації з ЄДРПОУ офіційною електронною адресою для листування є: dmitriysvechkarev@gmail.com.
З матеріалів справи вбачається, що сторонам не вдалося врегулювати спір в досудовому порядку, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому Позивач просить суд стягнути кошти, які є прямими втратами (збитками) Позивача, які Відповідач зобов`язаний повернути у зв`язку з припиненням дії договорів та неможливістю використання товару за призначенням.
У якості нормативно - правового обґрунтування заявленого позову, Позивач посилається на положення частини 1 статті 678 ЦК України та стверджує про допущення Відповідачем істотного порушення умов щодо якості поставленого товару, який не відповідав положенням статті 27 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та станом на час його поставки був юридично дефектним.
Зазначене на переконання Позивача є істотним порушення договору, що в силу положень частини 2 статті 651 та частини 2 статті 278 ЦК України є підставою для розірвання договору та повернення сплачених коштів.
В уточненому позові, в якому Позивач у прохальній частині вже не просить розірвати укладені між сторонами договори, останній стверджує, що ним вже реалізовано надане право на односторонню відмову від обох договорів тому зобов`язання за останніми є припиненими в силу закону з моменту отримання Відповідачем цієї вимоги (28.01.2026).
Заперечення Відповідача ґрунтуються на наступному: 
- поставка та встановлення обладнання на локації відбулась, що вбачається з використання такого обладнання у господарській діяльності Позивача та із наданої Позивачем переписки у додатку Telegram;
- не підписання Акту приймання - передачі є формальним доводом сторони оскільки фактично обладнання встановлене та функціонує належним чином; 
- Позивачем у відповідності до пункту 2.2 Договору № КП25120501 не надано жодних доказів того, що обладнання має дефекти та є технічно несправним;
- Позивачем не надано суду доказів того, що у передбачений договором строк заявлялися вимоги щодо якості або комплектності переданого обладнання;
- мова інтерфейсу кавомашин не впливає на його функціонування, при тому, що Відповідач не є його виробником та не може відповідати за встановлене програмне забезпечення;
- Позивачем не надано доказів того, що послуги за договором про надання послуг надані неналежним чином або не надані взагалі;
- Позивачем не вказано правову підставу заявлених до стягнення коштів.
У поданій відповіді на відзив Позивач звертає увагу суду на те, що дії Відповідача щодо усунення виявлених дефектів обладнання фактично підтверджують обґрунтованість поданого позову.
Також, Позивач звертає увагу суду, що прийняття пропозиції Відповідача щодо усунення недоліків обладнання не обмежують його право на відмову від договору та тим самим призведуть до можливості допустити поставку товару, що не відповідає обов`язковим вимогам законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Проаналізувавши зміст укладених між сторонами договорів суд зазначає, що Договір № КП25120501 є договором купівлі - продажу, а Договір № НП25120501 - договором надання послуг.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:
1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;
2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Відповідно до частини 1 статті 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.
В сукупності встановлено судом вище суд дійшов наступних висновків.
По-перше, обладнання у кількості 3-ох штук, оплачено Позивачем у повному обсязі у зв`язку з чим у відповідності до положень пункту 1.2 та 5.2 Договору №КП25120501 Позивач є власником такого обладнання згідно Специфікації до такого договору та є відповідальним за його утримання.
По-друге, обладнання у кількості 3-ох штук поставлено Відповідачем на визначені локації, тим самим надано послуги за Договором № НП25120501 в силу чого останній вважається виконаним.
По-третє, обладнання у кількості 3-ох штук запущено в роботу на визначених Позивачем локаціях в ході чого виявлено відсутність інтерфейсу на українській мові.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що Позивач був позбавлений права брати участь при установці обладнання в силу чого аргументи останнього в цій частині є безпідставними, а матеріали справи не містять доказів того, що поставка товару відбулася не з погодженням сторони Покупця.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові КГС ВС від 14.01.2026 у справі № 922/4558/24 факт поставки товару може бути підтверджений не лише первинними бухгалтерськими документами, а й сукупністю інших доказів, які переконливо свідчать про здійснення господарської операції. Для встановлення факту передачі товару суд має оцінювати всі надані сторонами докази в їх сукупності, включаючи видаткові накладні, договори, листування між сторонами та інші матеріали, що підтверджують реальність господарських відносин.
В силу зазначеного, посилання Позивача на відсутність Акту приймання - передачі товару не спростовує факт поставки Відповідачем обладнання згідно Специфікації до Договору № КП25120501 та початок використання Позивачем такого обладнання у своїй господарській діяльності, що вбачається та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
При цьому, суд зазначає, що Позивачем не є безпосереднім споживачем послуг Відповідача в силу визначення такого терміну згідно Закону України «Про захист прав споживачів», а з наданих до справи доказів вбачається, що таке обладнання купувалося Позивачем для його подальшого використання у господарській діяльності, що також підтверджується Договором № НП25120501.
Відповідно до частини 1 та 4 статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.
Відповідно до статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:
1) пропорційного зменшення ціни;
2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;
3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:
1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;
2) вимагати заміни товару.
Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Що стосується підстав для розірвання укладених договорів суд зазначає, що зі змісту останніх вбачається, що питання розірвання (одностороннього) сторонами при їх укладанні не узгоджувалось, а тому в силу положень частини 2 статті 651 ЦК України укладені між сторонами договори можуть бути розірвані виключно за рішенням суду з огляду на відсутність згоди сторін на таке розірвання.
При цьому, суд стверджує, що Відповідачу було відомо про наміри Позивача розірвати договори згідно переписки, яка велась у додатку Telegram.
Щодо листування в додатку Telegram суд погоджується з позицією Позивача, що останнє є пов`язаним зі спірними правовідносинами, а відтак стосується предмету спору оскільки таке листування містить елементи позиції сторін, які відображені у поданих ними заявах по суті, а позиція Відповідача щодо вибірковості посилання на такі докази наразі є недопустимою.
Натомість надані Позивачем докази листування з Відповідачем через електронну адресу neon20333@gmail.com не можуть бути прийняті судом у якості належних оскільки Позивачем не доведено, що така електронна адреса дійсно належить Відповідачу.
Згідно частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналогічна підстава розірвання визначена частиною 2 статті 678 ЦК України.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання.
Так, згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Отже, істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Незастосування критерію істотності позбавляє порушника можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує кредитора відмовлятися від договору (розривати) під прикриттям найменшого порушення.
Одним із факторів, що може братися до уваги, є питання про те, наскільки боржник, який порушив договір, реально заінтересований у збереженні договору: чи не спричинить розірвання договору для нього значної шкоди. Розірвання порушеного договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості правопорушення.
При цьому, як зазначено судом вище, положеннями статті 651 ЦК України визначено підстави для розірвання договору, яке допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, зокрема, внаслідок істотного порушення умов такого договору другою стороною, що також є підставою згідно частини 2 статті 678 ЦК України.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина 3 статті 6561 ЦК України).
У цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
Даний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 в справі № 727/898/19.
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору.
Даний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22.02.2023 в справі № 465/5980/17.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори (частини перша, друга статті 202 ЦК України)).
Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин.
До односторонніх правочинів, зокрема, належить: видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди, прийняття спадщини, згода іншого співвласника на розпорядження спільним майном, одностороння відмова від договору.
При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) однією стороною. Результат аналізу розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини: є вольовими діями суб`єкта; вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків; спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).
Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. 
У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2023 у справі № 756/420/17.
Як встановленого судом вище, укладені між сторонами договори № КП25120501 від 05.12.2025 та № НП25120501 від 05.12.2025 не містять підстав для односторонньої відмови від їх виконання в силу чого суд не може погодитися з позицією Позивача, що останні є розірваними, а зобов`язання сторін припинилися в силу такого розірвання.
Знову ж таки, суд звертає увагу Позивача на те, що оскільки право на односторонню відмову у Покупця, Замовника (Позивач) укладеними договорами не закріплено, згода Відповідача на таке розірвання відсутні, питання про розірвання мало розглядатися та вирішуватися у судовому порядку оскільки право Позивача на відмову від договору за спірних правовідносин не є безумовним, а відтак має бути досліджене та оцінено судом.
Доказів розірвання договорів № КП25120501 від 05.12.2025 та № НП25120501 від 05.12.2025 за рішенням суду матеріали справи не містять.
Враховуючи правову підставу для стягнення коштів - частина 4 статті 653 ЦК України та в силу здійснених судом висновків, суд не вбачає підстав для стягнення 8 550 євро.
При цьому, суд звертає увагу Позивача на те, що згідно частин 3-5 статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.
Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Так, навіть у випадку визнання судом факту розірвання договорів, які входять до предмету доказування по даній справі внаслідок односторонньої відмови Позивача, підстав у Відповідача повертати кошти згідно частини 4 статті 653 ЦК України відсутні оскільки кошти сплачено Позивачем до моменту такого «розірвання», а заявлені Позивачем до стягнення кошти як збитки не є належним чином обґрунтовані в силу специфіки можливості застосування такої відповідальності як стягнення збитків, з огляду на що необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. 
Зазначеного Позивачем у позові не вказано у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку таким доводам сторони.
Посилання Позивача одночасно і на положення статті 1212 ЦК України свідчить про правову невизначеність сторони, яке саме її право порушене (заподіяно збиток або збережено кошти без належної на те правової підстави), що фактично унеможливлює суд здійснити належний захист, не виходячи за межі позовних вимог. 
Судом не здійснюється оцінка доводів Позивача щодо ризиків переміщення обладнання з локацій та процес звернення Позивача до Уповноваженого із захисту державної мови оскільки останні не входять до предмету доказування по даній справі з огляду на заявлені вимоги.
Надані Позивачем докази, долучені до клопотання, зареєстрованого канцелярією суду 23.03.2026, не приймаються судом до розгляду на підставі частини 8 статті 80 ГПК України оскільки згідно частини 2 статті 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, тобто з огляду на їх подання поза межами визначеного законом строку.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ
Підсумовуючи викладене вище, за сукупністю досліджених судом доказів та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості доводів Позивача в частині наявності підстав для стягнення Відповідачем коштів в силу чого поданий позов не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу Позивача відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України не відшкодовуються та покладаються на сторону Позивача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни - відмовити.
2. Судові витрати Фізичної особи-підприємця Карнаух Ніни Анатоліївни - не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 11.06.2026

Суддя Антон ПУКАС